Arato, to jsi ty?
Bože můj! Od kdy jsi tak troufalá,
že používáš svou nadpřirozenou schopnost tak lehkomyslně?
No. Já…
Každopádně jsem rád, že jsem dorazil včas.
No dovolte?
Kdo jste, že takhle někomu vtrhnete
bez dovolení do domu?
-Drahá tchýně, tohle je… -Ano, moc se omlouvám za
neohlášenou návštěvu bez pozdravu.
Moc mě těší, jsem bratranec Mijo.
Jmenuji se Arata Usuba.
U, Usuba, říkáte?
Děkuji, že se o Mijo tak staráte, drahá paní!
Vždy jsem si říkal, že vás musím přijet řádně pozdravit.
Obvykle pracuji jako prostředník pro císařské ministerstvo a také pracuji s
panem Kijokou.
A, Arato…
Takže, co ses tady snažila udělat se svou nadpřirozenou schopností?
No, já…
Podívej se na něj. Ten muž zřejmě umře, když to tak nechám.
Musím… Musím něco udělat.
Už jsem ti to říkal mnohokrát.
V nejhorším případě přijdeš o život, když tohle budeš dělat sama.
Ale to je…
Pokud se vrhneš do velkého nebezpečí bez záchranného lana, ti, co se o tebe bojí,
budou velice smutní.
Nechci, abys na to zapomněla.
Navíc…
je zřejmě jisté, že k jeho záchraně je
nutně potřeba tvá síla.
Koto…
Ovšem…
na druhou stranu ještě své síly plně neovládáš.
Pokud chceš svou schopnost použít, musím u tebe být alespoň já.
Arato…
Tak co?
Ano.
DÉMONI NOVÉHO SPOLEČENSTVÍ
Pomozte nám!
Pospěšte si. Tudy! Rychle!
Jste voják?
Ano, co se stalo?
Ve zchátralé chatrči se objevil démon. Některé z nás už napadl.
Zchátralé chatrči?
Ano, pomozte nám! Jste voják, ne?
Honem, musíme rychle pryč, jinak nás sežere!
Jo.
A vy taky raději rychle utečte!
Čekal jsem na vás, pane Kijoko Kudo.
Tak to vy jste viníci toho chaosu s démonem.
My a viníci?
Jen dáváme sílu těm, kteří ji nemají.
Tím, že z lidí děláte démony?
Pouze s požehnáním odemykáme tu hrůzu, kterou vy držitelé schopností skrýváte.
S požehnáním?
Tento svět je pokřivený.
Existenci nadpřirozených schopností a bytostí se drží v tajnosti,
a těch pár se chová, jako by neslo všechno na svých bedrech.
Silní, slabí, všichni s požehnáním povstanou.
Nechte si ty řeči, nejsem na ně zvědavý!
Nemáte tušení, jaké to bude. Všichni v této zemi si budou rovni.
Vskutku působivé.
Kijoko Kudo, vy snad nemáte zájem o rovnocenný svět?
Nebudu pokračovat v této nesmyslné konverzaci.
To říkáte jen proto, že sám máte nadpřirozenou schopnost
a dokonce i autoritu.
Řeknu to ještě jednou.
Nebudu pokračovat v této nesmyslné konverzaci.
Opravdu ohromné
a děsivé.
Pamatujte, že jsme obdařené společenství!
Odemykáme nadpřirozené schopnosti.
Toto je pohled na nový svět, který si představuje
zakladatel Naoši Usui.
Pohleďte!
Tak tohle je démon.
Co ty tady děláš?
Jak vidíš, přišel jsem ti pomoct.
Jen klid! Tohle zvládnu úplně sám.
Nebuď tak podrážděný.
Dovol mi ti pomoct.
Postarám se tedy o ty s kápí. Toho velkého ti přenechám.
Je po všem.
Tohle nebyla velká překážka.
Jo…
To je…
Je tam zlověstná aura.
Ta byla zřejmě vytvořená nějakým kouzlem.
Vypil to a změnil se v démona?
Koto?
Přišla jsem pro vás.
Už to bude dobré.
Koto!
Co mám dělat dál?
Musím si vzpomenout, co mě Arata naučil.
Proč?
Mijo!
Ko… Koto.
Musím něco udělat.
Zachráním ho!
Rozhodně!
Zaženu ho! Jdi od něj!
Mijo…
Mijo!
Vidíš mě, Mijo? Mijo!
Ano. Zřejmě jsme se dokázali vrátit.
Ano.
Koto? Koto!
Kota… Kota otevřel oči!
To jen díky vám! Jak vám mám jen poděkovat?
Ne! Neděkujte mi.
Zachránila jsi ho.
Na to můžeš být pyšná.
Dobře.
Konečně jsem někomu dokázala pomoci.
Jsem tak ráda.
Mijo!
Můj pane!
Mijo!
Můj pane!
Jsem rád, že jsi v pořádku.
Ano…
Vy taky, můj pane.
Zajímalo by mě, co tu děláte vy?
Přišel jsem na přímý rozkaz Jeho Výsosti Takaihita.
Má takový pocit, že se v okolí pohybuje podivná organizace.
Obdařené společenství.
Dnes jsem bojoval s jejich vyznavačem.
Neznám podrobnosti, ale zřejmě dělají z lidí
démony s pomocí této krve.
-Obdařené společenství. -Ano.
Jejich zakladatel je zřejmě Naoši Usui.
Touží po novém světě, kde může mít nadpřirozenou
schopnost úplně každý.
Co? Cože jste to řekl?
Co je, Arato?
No tedy! Opravdu jste řekl Naoši Usui?
Ano.
To snad ne.
Tak teď už chápu, proč Jeho Výsost Takaihito…
Opatrně, Usubo.
Naoši Usui patří do stejné pokrevní linie…
jako my dva.
ŠŤASTNĚ VDANÁ
Nečekal jsem, že zde uslyším jeho jméno.
Pokud je vaše verze pravdivá,
tak zakladatel obdařeného společenství se narodil v rodině Usui,
vedlejší linii rodiny Usubů a jednoho dne zmizel.
Takový je Naoši Usui.
Co?
Usui byl uživatel schopností rodiny Usubů a také kandidát na snoubence Mijiny
matky Sumi Usuby.
Mé matky?
Ano.
Ale poté, co se Sumi přivdala do rodiny Saimoriů,
opustil rodinu a zmizel.
Takže opustil!
Opravdu se mi tomu nechce věřit,
ale pokud Naoši Usui obdařené společenství založil a vede jej,
pak se dá říct, že zdrojem všeho hříchu je rodina Usubů.
Tak či onak…
neprodleně oznámím Jeho Výsosti, co se dnes stalo a budu pokračovat
ve vyšetřování.
Ano, prosím.
Zamířím tedy zpátky.
Jde o rodinu Usubů,
takže se mě to také týká,
ale vůbec nevím, co říct.
Můj pane!
Mijo, není ti zima?
Ne, opravdu není!
Nebude teď zima vám, můj pane?
Jsem naprosto v pořádku.
Abys věděla, tvůj výraz je nesnesitelnější než ta zima.
To s Usuiem
a také s mou matkou…
Nedivím se, že se cítíš divně.
Vím, že se opravdu snažíš.
Ale pravdou je, že to, co tolik chceš, nezískáš tak snadno. Věř mi!
Mijo.
Moc rád udělám to, co ty nezvládneš.
A to, co zvládneš, nechám na tobě.
Prosím, pochop, že jsem tady proto, abych ti pomáhal.
Takový život s tebou chci žít, drahá Mijo!
Pokud si budeme pomáhat a vyvažovat své nedostatky,
tak věřím, že jako manželé budeme stát při sobě.
Ale můj pane.
POvězte mi. Podporuji vás správně a tak, jak bych měla?
Popravdě, už jsi pro mě někdo, bez koho nedokážu žít.
Copak to nevidíš?
Jeho úsměv zalitý měsícem…
byl tak nádherný, že jsem zřejmě zapomněla mrkat.
Ta chvíle se zdála jako věčnost
a stala se drahocennou po zbytek mého života.
Rty!
Rty mého pána…
Nemohla jsem spát…
Opravdu nevím, jak se teď před něj mohu vůbec postavit?
To nezvládnu!
Tyhle šaty mi vybrala sestra.
Vzala jsem si je, ale neměla jsem šanci si je obléct.
Tady Nae. Mohu vstoupit?
Ano, prosím, jen vstupte.
Drahá tchýně?
Prý se vracíš do císařského města.
Těší mě, že už nikoho nebudeš obtěžovat.
Promiňte! Velice se omlouvám za problémy. Odpusťte mi to.
Přesně tak. Nechci, aby ses sem vracela.
Madam…
Ty jsou vážně tvoje?
Ano, to jsou.
Opravdu? Na tebe překvapivě dobrý vkus.
Co?
Tak nemůžeš odjet, aniž by sis je oblékla, ne?
No, dobře…
Přestaň už konečně s tím koktáním "ou" a "ach"!
Odpověz mi jasně! Nejsem na to zvědavá!
Velice se omlouvám!
Kolikrát ti mám říkat, aby ses přestala neustále omlouvat?
Tak zvedni hlavu.
Nemám žádné pochopení pro tvou minulost.
Rozhodně nepřijmu tvé otravné omluvy,
a ani nemám v plánu tě uznat.
Ano…
Jen jsem ti přišla něco říct, než odejdeš.
Jsi ošklivá, nezdvořilá,
jízlivá a nevzdělaná dívka bez
jakékoliv špetky sebeúcty.
Nemohu však říci, že neuznávám tvůj zanícený zápal,
se kterým ses snažila pro dobro mého syna Kijoky.
Takže to znamená,
že povinnosti Kijokovy snoubenky plníš naprosto správně.
Podej mi svou ruku.
Co?
No tak. Co ti to tak trvá? Podej mi svou ruku!
A… Ano…
Co je to?
Nevidíš snad?
Je to mašle na vyhození, kterou jsem používala,
ale už nikdy ji znovu nepoužiji.
Nehodí se k tobě dokonale?
To… Ale to…
Je to na vyhození, slyšíš?
Ale pokud řekneš, že si ji chceš nechat, vůbec mi to nebude vadit.
Já bych řekla, že ta mašle je dárek pro vás, mladá paní.
Prosím, přijměte ji, pokud se vám líbí.
A… Ano!
Nae! Co se tam flákáš?
Ano, už běžím.
Včera jste byla skutečně velmi důstojná, když jste zachránila toho mladíka.
Jsem si jistá, že madam si musela myslet to samé.
Nyní mě prosím omluvte.
Kijoko.
Až přijedete příště, ať už není pořád tak nervózní.
Postarej se o to.
Na někoho, kdo se k nám do rodiny přivdá, musí být trošku víc důstojnější.
Ano. Jistě.
Děkujeme za vaši pohostinnost.
Mijo, postarej se o Kijoku.
Ano.
Nikdo ani hnout! Odhoďte zbraně!
Počkat, co?
Nikdo tady není.
Přišli jsme příliš pozdě.
Buďte pořád v pozoru!
Vyznavači obdařeného společenství mohou být poblíž.
Ale ne!
Tak já jdu do kasáren.
Co budete dělat vy?
Doprovodím Mijo domů.
Poté podám zprávu Jeho Výsosti Takaihitovi.
Mijo, drž se u mě, prosím!
Ano, můj pane.
Je mi potěšením poznat…
hlavu rodu Kudoů,
následující hlavu rodu Usubů!
A také mou drahou dceru!