Herr Arata?
For en uforsiktig ting å gjøre.
Å bruke evnen din alene?
Når ble du så gallant?
Jeg…
Uansett, jeg er glad jeg kom i tide.
Hei, du!
Hvem tror du at du er som kommer hit uten å være invitert?
Frøken Fuyu, han er…
Beklager virkelig for at jeg kom hit uten forvarsel.
Hyggelig. Jeg er Miyos fetter.
Arata Usuba.
Usuba?
Takk for at du har tatt vare på Miyo.
Jeg har tenkt på å gjøre et offisielt besøk for å introdusere meg selv.
Jeg er forhandler ved det keiserlige husholdningsministeriet.
Kiyoka og jeg jobber sammen iblant.
Arata.
Og hva prøver du å gjøre med evnen din?
Jeg tror denne mannen vil dø hvis vi ikke gjør noe.
Jeg må gjøre noe.
Jeg har sagt det mange ganger.
Hvis du gjør dette alene, kan du dø.
Men…
Hvis du hopper inn i en farlig situasjon uten en livlinje,
vil de som elsker deg bli lei seg.
Det må du ikke glemme.
Dessuten,
jeg tror vi trenger evnen din for å redde denne mannen.
Kota!
Men…
du kan ikke bruke evnen din fullt ut enda.
Hvis du skal bruke den,
la meg i det minste stå ved din side for å passe på deg.
Arata.
Kom igjen.
Ja.
MY HAPPY MARRIAGE
EPISODE 16 THE GIFTED COMMUNION AND DEMONS
Hjelp!
Denne veien! Fort!
Er du fra militæret?
Ja. Hva skjedde?
En demon viste seg på herregården. Vennene mine ble angrepet.
På herregården?
Ja, hjelp oss! Du er soldat, ikke sant?
Kom. Vi kommer til å bli spist.
Ja.
Du burde også komme deg vekk herfra!
Jeg har ventet på deg, Kiyoka Kudo.
Er organisasjonen deres årsaken til demonhendelsene?
Årsaken?
Alt vi gjorde var å gi makt til de uten overnaturlige evner.
Så dere gjorde mennesker til demoner?
Vi frigjorde dem bare fra frykten som dere, evnebrukere, skjuler
med vår velsignelse.
Velsignelse?
Denne verden er forvrengt.
Kun noen få utvalgte kan dele kunnskapen om evner og groteskerier,
og de tror de kontrollerer alt.
Både de sterke og de svake
må reise seg i navnet av vår velsignelse.
Nok av det tullet ditt.
Alle mennesker i dette landet skal være helt likestilte.
Som forventet av deg, Kiyoka Kudo.
Er du interessert i en sann likeverdig verden?
Jeg vil ikke fortsette denne tullete samtalen.
Du klarer å avvise oss så lett
fordi du har alt, fra overnaturlige evner til autoritet.
Jeg sier det igjen.
Jeg vil ikke fortsette denne tullete samtalen.
Du er virkelig edel
og skremmende.
Husk dette.
Vi er De begavedes fellesskap.
Vi vekker overnaturlige evner.
Du skal få se et glimt av den nye verden
vår skaper, Naoshi Usui, skaper.
Så, dette er demonen.
Hvorfor er du her?
Som du ser er jeg her for å hjelpe.
Jeg takler så mye alene.
Ikke vær sånn.
La meg hjelpe deg litt.
Jeg tar de som har på seg kappe. Du tar deg av demonen.
Det er over.
De var ikke så sterke.
Ja.
Dette er…
Den har en truende energi.
Det ser ut som om den har blitt manipulert med magi.
Ble han demon ved å svelge dette?
Kota.
Jeg skal ta deg med hjem. Alt er i orden nå.
Kota!
Hva skal jeg gjøre nå?
Jeg må huske hva Arata lærte meg.
Hvorfor…
Miyo!
Kota!
Jeg må gjøre dette.
Jeg skal hjelpe ham.
Uansett hva!
Kom deg vekk fra ham!
Miyo!
Kjenner du meg igjen, Miyo?
Ja.
Vi klarte å komme tilbake, sant?
Ja.
Kota? Kota!
Han våkner.
Du klarte det.
Jeg kan ikke få takket deg nok!
Det er ikke nødvendig.
Du reddet ham. Vær stolt av hva du gjorde.
Ja.
Jeg var til nytte for noen.
Jeg er så glad.
Miyo!
Sir?
Miyo.
Sir!
Jeg er glad du er i sikkerhet.
Ja, du også.
Og? Hvorfor er du her?
Prins Takaihito ba meg om å komme hit personlig.
Sa noe om en mistenkelig organisasjon i dette området.
De er De begavedes fellesskap. Jeg kjempet mot en av dem i dag.
Jeg vet ikke, men det virker som
de bruker dette blodet for å la demoner ta over menneskers kropper.
De begavedes fellesskap?
Grunnleggeren er visst en som heter Naoshi Usui.
Og han taler for en ny verden, hvor alle kan være evnebrukere.
Hva sa du?
Arata?
Sa du Naoshi Usui?
Ja.
Det kan ikke være.
Så det er det dette handler om. Derfor er prins Takaihito…
Hei, Usuba.
Naoshi Usui
deler samme Usubi-blod som oss.
Han er fra sidefamilien.
Jeg forventet ikke å høre Usuis navn her.
Hvis det er sant, er grunnleggeren av De begavedes fellesskap mannen
som ble født inn i Usui-familien, Usubas sidefamilie,
og forsvant fra jordens overflate en dag.
Selveste Naoshi Usui.
Hva?
Usui har Usubas overnaturlige evner
og han var Miyos mors, Sumi Saimoris, tiltenkte forlovede.
-Min mors? -Ja.
Men etter at Sumi Usuba ble giftet bort til Saimori,
brøt han med Usuba-familien og forsvant.
Brøt han med dem?
Jeg vil ikke tro det,
men hvis Naoshi Usui leder De begavedes fellesskap som grunnleggeren,
kan vi si at roten til alle de relaterte forbrytelsene ligger i Usuba-familien.
Uansett…
Jeg skal rapportere hendelsen til prins Takaihito
og fortsette å undersøke dette selv.
Ja, gjør det.
Ok, da drar jeg tilbake.
Dette handler om Usuba-familien. Det gjelder meg også,
men jeg klarte ikke å fortelle det.
Sir.
Miyo, er du varm nok?
Det går bra.
Jeg vil ikke at du skal være kald heller.
Ikke tenk på meg.
Det er vanskeligere for meg å se deg i nød enn å være kald.
Jeg vet at du er frustrert
på grunn av Usui-hendelsen og moren min.
Jeg vet også at du prøver hardt.
Men det er også sant at du ikke kan få hva du ønsker over natten.
Miyo.
Jeg skal gjøre det du ikke kan.
Jeg overlater hva du bør gjøre til deg selv.
Jeg skal gjøre opp for det du ikke kan oppnå.
Det er slik jeg ønsker å leve mitt liv med deg.
Hvis vi hjelper og støtter hverandre,
tror du ikke at vi kan klare hva som helst som ektepar?
Sir,
gir jeg deg den støtten du trenger?
Du har blitt en jeg ikke kan leve uten for lenge siden.
Forstår du ikke?
Min forlovedes måneskinns-smil
var så vakkert at jeg glemte å blunke.
Dette øyeblikket, som føltes som en evighet,
ble en skatt som jeg ville verne om resten av mitt liv.
Lepper!
Leppene hans var…
Jeg kunne ikke sove etter alt.
Hvordan skal jeg kunne møte ham fremover?
Kjolen Hazuki valgte for meg.
Jeg tok den med meg, men trodde ikke jeg skulle få brukt den.
Det er Nae. Kan jeg komme inn?
Ja, kom inn.
Frøken Fuyu!
Reiser du tilbake til den keiserlige byen?
Jeg er lettet over at årsaken til hodepinen vil være borte.
Jeg er fryktelig lei for å ha forårsaket så mye trøbbel.
Ja. Så mye at jeg ikke vil at du skal komme tilbake igjen.
Frue.
Er det din?
Ja, det er det.
Jeg forstår.
Ikke dårlig. Med tanke på at det er din.
Ikke si at du tar den med hjem uten å ha brukt den?
Men dette er…
Kan du slutte å stamme sånn?
Ikke nøl.
Bare svar tydelig, ok?
Beklager.
Ikke be så lett om unnskyldning. Hvor mange ganger må jeg si det?
Kom igjen, opp med hodet.
Jeg sympatiserer ikke med fortiden din.
Og jeg aksepterer ikke den irriterende unnskyldningen din heller.
Jeg har heller ikke tenkt å anerkjenne deg.
Ja.
Jeg kom kun for å si én ting før du drar.
Du er en stygg, uhøflig,
kjedelig og uvitende jente uten noen som helst verdighet.
Men den ånden du viste da du prøvde å handle på Kiyokas vegne,
er kanskje bra nok til at jeg kan anerkjenne deg.
Og bare knapt bra nok.
Det jeg prøver å si er…
Jeg antar at du klarte å utføre din plikt som Kiyokas forlovede på riktig måte.
Strekk ut hånden din.
Hvorfor er du i din egen verden?
Strekk ut hendene, sa jeg.
Ja.
Hva er dette?
Ser du ikke det?
Det er en sløyfe som jeg pleide å ha på meg.
Jeg kommer aldri til å bruke den igjen, så den er søppel.
Så da er den perfekt for deg, sant?
Er den…
Jeg sa at den er søppel.
Men hvis du virkelig vil beholde den, kan du ta den med deg.
Den sløyfen er en gave til deg.
Om du ikke har noe imot det, vennligst ta imot den.
Selvsagt.
Nae! Hva gjør du?
Kommer, frue.
Unge frøken, du var veldig modig som hjalp den mannen her om dagen.
Jeg tror fruen følte det samme.
Vennligst ha meg unnskyldt.
Kiyoka.
Du må sørge for
at hun har overvunnet sin forsiktige holdning neste gang hun kommer hit.
Som en som besøker Kudo-huset,
må hun være mer selvsikker.
Forstått.
Tusen takk for at jeg fikk komme.
Miyo, pass på Kiyoka.
Det skal jeg.
Ikke rør dere! Legg ned våpnene…
Hva?
Det er helt tomt.
Gikk vi akkurat glipp av dem?
Vær på vakt.
Medlemmene i De begavedes fellesskap er her kanskje fortsatt…
Nei…
Jeg drar til militærbasen.
Hva med deg?
Jeg sender Miyo hjem.
Så skal jeg rapportere funnene mine til prins Takaihito.
Miyo, hold deg nær meg.
Sir?
Det er en glede å møte deg.
Overhodet i Kudo-familien,
arvtageren i Usaba-familien,
og…
…min kjære datter.
Tekst: Veronica Heim