Уже місяць, як мене покинув наречений.
Цитуючи велику американську поетесу Келлі Кларксон,
моє життя без Лева — відстій.
РІК ТОМУ
Янголи Чарлі.
Ми були здуріти які милі.
Алі, дивись.
Іригатор. Люблю їх. Це як біде для рота.
Ні. Це Левів. Він його залишив.
Іригатор не залишають, якщо не планують повертатися.
Боже, ти маєш рацію.
Чоловіча версія сережки, залишеної у хлопця.
Точно. Я з ним так і зійшлася.
Маленька діамантова сережка Van Cleef на тумбочці.
-Це дорого. -Знаю. Я дуже нервувала.
Саме така енергетика тобі потрібна на сьому гру.
Гей, можна я сьогодні поїду в Лінкольн-Гайтс?
Я ходжу в ресторан «У Майї» раз на рік, мені треба.
Серйозно, Джекі? Ні! Сьогодні найбільша гра в моєму житті.
Що може бути важливішим?
Ну, це…
Що?
Нічого.
-Вибач, друже. Алі замовить тобі їжу. -Платитимеш сам.
Як ми, тренере? Який план гри на сьогодні?
Думаю, як стримати Рейнольдса,
але гадаю, Бедреґ і Дайсон опікатимуть його біля кільця.
Аби Дайсон не лишав третій кут відкритим.
Так.
Не хочу додавати тобі ще одну проблему,
але ти знаєш, що сьогодні сказати?
-Бітуїн? Що відписалася від мене? -Команді. Перед грою.
-Що? -Так.
-Я маю їх мотивувати? -Так.
-О ні. -Так.
Це традиція перед сьомою грою. Твій тато говорив, Кем…
Гравці цього чекають.
Вони хочуть, щоб я зробила промову, щоб їх мотивувати?
А гроші цього не роблять?
Слухай, я думаю, важливо пам'ятати, як ми почали, і де ми зараз.
Тренери приходять і йдуть.
-А ти наступного сезону будеш тут. -Ага.
Що сказати? Що вони люблять?
Стриптизерок, Call of Duty, «Джона Віка».
Клас. Я ледве знаю півтора пункти.
Ти зможеш.
ПЛЕЙМЕЙКЕРКА
День читерства активований.
Реджі, у мене важлива робота. Мені ніколи.
Після плей-оф я хочу поговорити про переїзд Джея.
-Джея Брауна? -Так, коли він поїде в Бостон.
Куди поїде?!
Що сказати команді? Вони не можуть подзвонити Тоні Роббінсу?
-Він друг. -Ти їхня президентка.
Це має бути від тебе. Говори від серця.
Звернемося до ШІ.
Він мені пише щотижневі звіти.
Серйозно?
Ні, я плекаю свої документи.
-От, бляха, лайно! -Що?
-Лев переїжджає в Міннесоту? -Що?
«Радо йду в "Лейкленд Педіатрікс" у Міннеаполісі.
Порадьте якусь парку».
Якого біса?
Скажи? Купи North Face. Не треба про це постів.
Лев переїжджає в Міннеаполіс? Тобто нам кінець.
А його іригатор?
Може, купив інший.
Залиш мене саму.
-Вийди. Мені потрібна хвилинка. -Добре.
Мені треба провести збори. Але я тебе люблю.
Якщо буду потрібна, я тут.
-Тебе шукають Несс і Сенді. -Пошли їх на хрін.
Вони тут, тож самі це чули.
Ти, бляха, збожеволіла? У Джея в контракті ще три роки.
Так! Ти, бляха, збожеволіла?
Я забув, що хотів, і повторив за Сенді.
Не приходьте й не кричіть на мене!
Ми на тебе не кричатимемо, коли ти не поводитимешся як довбонута.
Довбонута! Боже…
Вибач, Джекі. Це родинне.
Я мала відпустити Джея, бо його колишня переїжджає з дітьми.
Хай відвідує їх у міжсезоння,
як усі успішні відсутні батьки.
Так, є зум, фейстайм, майкрософт тімс працює над дефектами.
Мені зараз не до цього лайна!
Лев зі мною покінчив, я розвалююся,
і я, курва, кохаю цього хлопця.
Мала б це частіше йому казати.
Я вічно на роботі з вами, придурками.
Гей…
Усе гаразд?
Лев переїжджає в Міннеаполіс.
Зустріне там гігантську норвежку,
і в них будуть високі єврейські діти-хокеїсти.
Айло, Лев вродливий добрий лікар років сорока,
який не був одружений
і зацікавлений у жінках свого віку.
У Лос-Анджелесі ти більше ніколи не знайдеш такого.
Чому ти це кажеш?
Бо це правда. Візьми себе в руки,
одягни пуш-ап і йди повертай свого чоловіка.
Не відпускай його на Середній Захід. Там жінки невибагливі.
Я досі лютую через Джея, але Несс має рацію.
Іди.
Так, я піду.
Повернуся — поговоримо про Джея.
-Не бійся розстібнути пару ґудзиків! -Не говори про сестрині груди.
З днем народження, люба Акшаро…
Леве!
З днем…
-Айло? -Треба поговорити.
-Ми тут зайняті. -Я на секунду.
Любий Леве, словник Вебстера визначає стосунки як…
Айло, скажи, що не починаєш з визначення.
-Ні, я говорю від серця. -Не смітіть.
-Усе добре… -Гаразд.
Справа така.
Я тебе кохаю, Леве Левенсоне.
Я налажала.
Сприймала тебе як належне, і це моя найбільша помилка.
Я пожила сама. Я егоїстична, одержима роботою…
Весь дім у кришечках від пудингів.
Я огидна, ясно? Я б зі мною не зустрічалася.
Але якимось чином
я заманила цього красеня-педіатра із золотим серцем
і змусила мене покохати.
Мій торт тепер з воску.
Лише до 16 і після 90 можна перейматися днем народження.
Народ, ви не дасте нам хвилинку?
-Будь сильним. -Так, дякую.
Знаю.
Так, це дуже мужньо — прийти сюди
у розпал вітряної віспи, знаючи, що мої колеги тебе не люблять.
Я нічого цього не знала.
То й двічі дарма.
Не переїжджай у Міннесоту.
Твоє життя тут, зі мною.
Леве, я не знаю, що без тебе робити.
Якось я сіла на пульт. Тепер телевізор іспанською.
Айло, мені потрібна хвилинка це перетравити.
-Я розумію… -Даси мені час?
Авжеж.
Хвилину? До години?
Тобі доведеться робити найнеприємніше.
-Доведеться чекати. -Зрозуміло.
Це приватна репетиція, і тут сувора політика — без мудаків.
Софіє, чекай.
Я облажався. Але зараз не про нас.
Мені потрібен друг.
Нікому не потрібна твоя дружба чи хламідіоз. Вали!
Добре, так! У мене був хламідіоз,
від якого я приймав доксициклін, і він повністю зник.
У мене проблема. І ніхто, крім тебе, мабуть, не зрозуміє.
Я пішов.
Джекі, чекай.
Гей, Джекі! Хочеш написати невеличку промову для команди?
Дам 50 баксів.
Джекі?
Ти не бачив Джекі?
Ні, не можу його знайти.
Він обіцяв подивитися мою родимку на спині. Якого біса?
Щодня о 14:00 він приносив мені сік з соломинкою.
Вже 14:30. Що мені тепер робити? Пити воду?
Щось не так. Треба його знайти.
Дивно, що він не тут.
Де ще йому бути? Він ні з ким, крім нас, не говорив.
Говорив.
Софіє, дякую, що погодилася поговорити.
Танцюристки — невід'ємна частина організації.
-Можна нам медичну страховку? -Ні. Ти не знаєш, де Джекі?
-Чому б я вам казала? -Ми сім'я.
-Дивно ви це показуєте. -Або кажеш, або тебе звільнено.
Він жартує.
Він несерйозно. Це незаконно. Усі посади в безпеці.
Після такого ставлення ви не заслуговуєте знати.
Сенді, ти невдячний.
Несс об'єктивує, і Айло, ви його сприймаєте як належне.
Він лише хотів родину, а вам невідомо, що це таке.
Софіє, ми розуміємо, але маємо це виправити. Де він?
Там, де завжди в день народження мами.
У неї день народження?
Так.
Я знаю, де він.
Дякую, Софіє.
Вибач, що ледь не звільнив. Влаштуємо тобі страховку.
Ні, не влаштуємо. Це неможливо. Він жартує.
-Добридень. Ми… -Я сам.
Мені потрібен хлопчик.
Дуже молодий і сумний.
Знайшла.
Що?
Гей.
Можна до тебе?
Якщо хочете.
Не просіть повернутися.
Ні.
Ми налажали. Ми не кажемо, що це не так.
Дуже прикро, що ти втратив маму.
Ти не мав бути тут сам у її день народження.
І якщо маєш настрій, розкажи нам щось про неї.
Вона була…
Вона була веселою.
Набагато веселішою за мене чи будь-яких моїх друзів.
Вона щодня відводила нас до школи,
мені було соромно.
А тоді я зрозумів, що її всі любили.
Це круто, друже.
Можна побачити її фото?
Вона прекрасна.
Так, була. Всередині і зовні.
Ну а що ви?
Я постійно чую про вашого тата. А мами?
Вони великі особистості.
-Дуже проблемні. -Геть божевільні.
Колись ти їх зустрінеш, але вони не навчили нас,
як бути сім'єю.
А твоя мама тебе навчила.
То може… ти б навчив нас?
Я вам допоможу.
Бо ви зовсім ненормальні.
Так, ми ненормальні.
Ми давно не тусувалися родиною. Може, на цих вихідних?
Я збирався на «Джона Віка».
Ми із Сенді дивилися минулого під кайфом.
-Обдовбані. -Ти любиш «Джона Віка»?
Так. Усі люблять «Джона Віка».
Якби хтось убив мого кота, я б теж убив 400 людей.
Усі люблять «Джона Віка».
Чорт! Сорок хвилин до спірного кидка. Треба їхати.
-Чорт. -Хочеш з нами?
-Так. -Добре, їдьмо.
-Треба заплатити. -У мене є готівка.
Несс, де в біса твоя машина?
Бляха! Мабуть, знову відбуксирували.
Дідько, Нессе, сплатити штрафи за паркування!
Не буду! Я плачу податки. Парковка входить.
-Годі. Як дістатися арени? -Чорт.
Найближчий убер за 45 хвилин. Через гру затори шалені.
Бляха!
-Ні. -Мені робити промову!
Народ, це шість кілометрів.
А Несс не займається кардіо.
Ласкаво просимо на Copilot Arena.
За 30 хвилин почнеться сьома гра півфіналу Західної конференції.
Хлопці, десять хвилин. Зосередьмося.
Гаразд. Залишилося 2,1 км.
Від Лева нічого?
Навіть трьох крапок.
Це станеться.
-Чому ти зупинилася? Біжи! -Ні.
Не можу босоніж. Здається, я наступила на голку.
Боже.
Я пропущу.
Я їм потрібна, а я не з'явлюся.
-Бери мої. -Що ти робиш?
Бери.
-Це твої туфлі. Вони не підійдуть. -Бери.
Боже мій! Підійшли!
-У тебе дрібні ноги? -У мене тендітна статура!
Годі голок. Залазь на спину.
-Твої ноги… -Залазь на спину!
Боже мій!
Побігли!
Отак.
Це ахілл!
Гаразд, хлопці. Давайте всі сюди. Підходьте.
Я тут!
-Сідайте. -Я тут!
У мене був шалений спринт.
З Лінкольн-Гайтс.
Дайте секунду.
Дайте секунду. Ох, чорт.
Отже.
Обійнявши цю посаду,
мені було дуже важко.
Про мене казали багато лайна.
Називали мене сучкою. Шльондрою.
-Шалавою. -Недолугою.
Не треба додавати.
Але я впоралася.
Завдяки вам.
Ви не переставали старатися.
Маркусе.
Дайсоне.
Бедреґу.
Вікторе.
Тревісе.
-Тревіс помер? -Що?
Ні, вирушив на північ.
На реабілітацію. Гаразд.
Ця команда багато в чому як Джон Вік.
Забутий. Викреслений.
Кинутий помирати.
А потім вони нас дістали.
Бедреґу, твого пса вбили.
Цуценя бігля.
Познущалися з машини Дайсона.
Я її щойно викупив.
-Твій дім спалили. -Я щойно встановив домашній кінотеатр.
І та команда в іншій роздягальні, Маркусе.
Вони синдикат, і вони тебе назвали екскоммунікадо.
Чорт. Вона бачила навіть третього.
Так. Звісно, я бачила «Парабеллум».
Люди мене питали, чи повернулися «Вейвз»…
А я не мала відповіді.
Але тепер? Так. Гадаю, ми повернулися!
-Так! -Так!
-Джон Вік! -Так!
Джон Вік!
-Ходімо! -Ходімо!
-Джон Вік! -Джон Вік.
Джон Вік!
Схоже, промова вдалася.
Гаразд. Давайте.
Гей.
Ми з тобою.
МІСЦЯ БІЛЯ МАЙДАНЧИКА
Усе зводиться до сьомої гри.
Чи вийдуть «Вейвз» у фінал Західної конференції?
Буде відомо за пару годин.
На арені відчувається.
Це найважливіша гра франшизи за останні п'ять років.
Чи впорається загін Айли Ґордон?
Хлопці, усі до мене.
Ви знаєте, що робити. «Вейвз» на «три». Раз, два, три.
«Вейвз»!
Ви готові?
Час висловитися або замовкнути. Виграти або йти додому.
Пошуміть!
ВЕЙВЗ
Не пускайте їх до триочкової лінії.
Уперед, «Вейвз»!
Вінфілд несеться і легко закидає два.
Бедреґ і Ролстон сплелися.
-Бедреґу! -Вони не ладнають.
Хлопці заведені, це видно.
Ролстон виходить на алей-уп.
Тримай, Бедреґу!
Бедреґ вислизає і відплачує!
Оце діло!
Половина закінчується. Віктор стрибає — є!
Це імпульс переходу в другу половину.
Отаке хочеться бачити.
Яка перша половина! «Вейвз» з усіх сил протистоять «Стормз»,
але «Портленд» веде на шість очок.
Пошуміть для «Вейвз Сіті Денсерз»!
Закуски, які ти їси не страшно.
Я не буду цю кролячу їжу. Дай щось гарне. Філе,
піалу соусу ранч,
дюжину розпакованих «Старбурстів», без жовтих.
DEFCON 1. Зрозуміла.
Ти облажався.
«Портленд» із запальним початком третьої чверті.
Бедреґ втрачає. Делемос кидає триочковий.
Влучив.
Піддайте, щоб витримати.
-Сповільніть їх. -Так, це головне.
Тренере. Нам потрібен захист.
Суддя не реагує на Ролстона.
Усі заспокойтеся. Вдихніть.
Вони відірвалися. І що? Граємо далі.
Ми візьмемо гору. Нам відомо, що робити. Так?
Двоє на Маркуса. «Вейвз» на «три». Раз, два, три.
«Вейвз»!
-Давайте! -Уперед!
Бедреґ знаходить Вінфілда в куті.
Кошик! Влучно.
Це саме те, чого ми чекали після тайм-ауту.
«Вейвз» наростили захист.
-Вінфілд перехоплює! -Так, Маркусе!
Підіймає, обманний. Триочковий! Влучив!
Маркус на висоті!
-О ні, це Маркус. -Ніякий це, бляха, не фол!
-Бернарде, облиш. -Джею, у Маркуса п'ятий.
Едвардсе, іди за Маркуса.
Тревіса немає, а Вінфілд на лаві.
Це критичний відрізок для «Вейвз».
Вони відстають 78:82, залишається вісім хвилин.
Побачимо, чи втримаються вони без Маркуса.
Бедреґ підбирає.
-Вікторе, гей. -Джей диктує гру.
Дайсоне, до тебе.
Дайсон кидатиме. Триочковий.
Усе добре.
Влучив!
Я знала, що він може.
ВЕЙВЗ — 92, ПОР — 96 4 ЧВЕРТЬ
Бедреґ блокує.
М'яч у Еткінса, він залишає Едвардсу. Ого!
Оце гра! Затрамбували!
ВЕЙВЗ — 94, ПОР — 96 4 ЧВЕРТЬ
Тайм-аут, «Портленд».
Господи. Не знаю, чи я витримаю.
Це тобі не допоможе. Спокійно.
Залишилося 58 секунд. Команди вичерпали тайм-аути.
Ще два.
Так виникають герої, Джоне.
Маркус контролює збоку.
Обходить заслін і кидає триочковий.
-І влучає! -Так!
Вінфілд в останні секунди!
Ловіть хвилю!
Захист!
«Портленд» хоче повернути першість.
Кидає у стрибку. Ні, але Ролстон підбирає.
-Відштовхує Бедреґа — і данк! -Та ну!
Боже, баскетбол нервовий.
Я помру.
«Портленд» знову веде.
Це офіційно видовищно.
Вінфілд у пастці. Чотири секунди, на Ґіббса.
Кидає, і його фолять.
Три секунди, і незадрафтований новачок Дайсон Ґіббс
виходить двічі кидати.
Боже. Дайсон і його штрафні.
Він впорається. Бабусин стиль.
Влучив! Нічия!
«Вейвз» виходять уперед. На арені шаленство.
Підбирай! Давай!
Одинадцятий!
-Делемос веде м'яч. -Захист.
Знаходить Ролстона.
Захист!
Пів чверті, щоб виграти!
І влучає!
Це не один на мільярд — це один на трильйон. Трильйон!
Не думаю, що Нессу можна за кермо.
Так, нам зараз варто бути разом.
-Може, стрип-клуб? -Ні.
Чи гарний ресторан або бар.
Мені б чотири еспресо-мартіні.
-Так. -Так.
-Айло. -Так?
Ти підеш?
Ви йдіть. Я приєднаюся.
Мені потрібна хвилинка.
Алі, давай. Усі разом.
-Це не наша машина. -Ні, це чийсь убер.
Моє життя — не гарний спортивний фільм.
У гарному спортивному фільмі героїня,
яку недооцінили й дали їй у пику,
виграла б головну гру.
Чого б там не сталося —
клятий суперник не закинув би з 18 метрів
на довбаній сирені.
Гей.
Я подумав, тобі не завадить.
Дякувати богу.
Так.
Відстій.
Завжди буде так боляче?
Легше не стає.
І навіть якщо перемагаєш,
найкраще пам'ятаєш програші.
Лайно.
Так.
Пробач, що підвела.
Що?
Ти серйозно?
Без тебе ми б не зайшли так далеко.
Хай як я ненавиджу «Портленд», знаєш, кого я ненавиджу більше?
«Бостон».
Вони забирають тебе.
Я… Я піду.
Так.
ВЕЙВЗ
Так, минулий вечір був дивним. Я багато чого не очікувала.
Не знаю, що в мене з Левом.
Але в житті, як і в спорті,
щойно закінчується сезон, починається новий.
І я впораюся. Тепер це моє.
Я зможу.
Айло!
Здоров, сестричко.
Я повернувся.
Якого…
Переклад субтитрів: Ольга Галайда