ŠIN SUL-KI
PAK SE-ČONG
ČCHOI ČONG-U
I SO-I
ČO JUNG-ČE
I NADINE
KIM HAN-PIN
ŠIN TONG-U
ČCHOI SO-UN
PEKLO PRO NEZADANÉ
To je So-un?
Asi jo.
Počkat…
Možná to není ona.
Jak to myslíš? Je to ona.
Ne, není.
Ráda tě vidím.
Jsi fakt moudrá.
Naštěstí.
Děkuju.
Je to ona!
Jo!
Takže ze všech tří si vybral
- So-un? - Jo.
To je skvělé.
- Sranda. - Bože.
Podařilo se nám uniknout. Můžeme odsud odejít.
- Super, co? - Jo.
- Čekal jsi to? - Ne.
- Fakt? - Jo, hodně jsem o tom přemýšlel.
Aha.
Jsem…
Jsem tak překvapený.
Když jsme spolu mluvili, myslela jsi na mě?
Kdy?
Ještě před tím rozhovorem.
Jo.
Proč jsi mi nic nenaznačila?
Cože? Měla jsem?
Jo.
Nebylo to předtím zřejmé?
Tak nějak jsem tušil, že bych se ti mohl líbit.
Aha.
Tak čeho ses bál?
Bál jsem se…
- Promluvíme si o tom později? - Dobře.
Když už máme…
- Dnes tolik času? - …spoustu času na zábavu.
To je sranda.
- Fakt sranda. - To jo.
- To teda jo. - Přesně.
Vrátila se?
To snad ne!
Já myslela, že si tě vybere.
Co?
- Zapomněla si něco? - Jo?
- Zapomněla sis něco? - Ne.
- Co? - Co?
Ty neodjíždíš?
- Ne. - Co?
To snad ne.
- Myslely jsme, že jo. - Fakt?
- Byla jsi na rande. - Právě.
Jsem naštvaný.
ŠIN SUL-KI
- Šin Sul-ki. - Sul-ki.
Dostala dva hlasy.
Han-pin.
I So-un dostala dva hlasy.
ČCHOI SO-UN
Zajímalo by mě, kdo odjel.
Půjdeme ven?
Je mi smutno.
Krásný výhled.
- Ty jo. - Ty jo.
Ahoj.
- Ahoj. - Ahoj.
To je šílené.
Naše zavazadla…
- Máme je dát dovnitř? - Asi jo.
- Zase. - Znovu vybalovat.
Točí se mi hlava.
- Bolest hlavy. - Migréna.
Jako by mě někdo praštil do hlavy.
- Je to tak složité. - Obávám se dnešní noci v Pekle.
Z těch, kteří zůstali, si nikdo nikoho nevybral.
- Nikdo z nich nedostal hlas. - Přesně.
Asi jsem…
- zvědavá. - Se-čong a Čong-u vypadali smutně.
- Bylo to na nich vidět. - Jo.
- No jo. - Jo.
Ze čtyř mužů
si dva vybrali So-un a dva Sul-ki.
Jung-če si vybral So-un.
- Ty jo. - Že?
Já myslela, že si Jung-če
vybere Se-čong.
Já myslela, že So-i.
Je to jeho rozhodnutí, ale přemýšlejte.
So-i byla na Jung-čeho zaměřená celý den.
To jo.
A Se-čong nepřímo řekla, že by spolu měli jet cestovat.
Jasně.
Ale nakonec si vybral So-un.
Po krátkém rozhovoru.
Je to úžasné.
Podle mě Jung-če se So-un mluvil nejméně.
Ale za tu chviličku
si spolu sedli.
Oba jsou velmi sympatičtí.
Jsou si podobní v tom, že jsou oba přirození a opravdoví.
Podle mě si vzájemně rozuměli. A podívejte se, co se stalo.
- I Tong-u mluvil hodně s Nadine. - Jasně.
Ale nakonec odletěl se Sul-ki.
- Jo. - To jo.
Vrtulník.
To je úžasné.
Tak úžasné.
Bude to super.
Je to skvělé.
Pak…
- Vrtulník odlétá. - Hele!
- Vrtulník odlétá. - Pa!
Pa.
To je tak smutné.
- Ahoj! - Neopouštějte nás!
Neopouštějte nás!
Letí opravdu nízko.
Chtějí se ukázat.
Letí nízko, abychom je viděli.
Dobíráme si je.
Závidím jim.
Krájím ze vzteku.
V Ráji to je určitě super.
Asi jo.
RÁJ
RAJSKÉ MĚSTO
Úžasné.
Moc hezké.
Je to tu dost prostorné. Apartmá je obrovské.
Tak prostorné, že mi těkají oči.
- Ano. - Je to tu obrovské.
Je to tak prostorné.
OBÝVACÍ POKOJ
Strop je strašně vysoko.
Mohli by sem přijít všichni z Pekla a pořád by tu bylo dost místa.
Je tu i bazén.
- Je tu spousta věcí. - Přesně.
BAZÉN
Moc hezké.
Bazén je velký.
- Super. - Hrozně velký.
To jo.
Sul-ki, pojď sem.
Podívej se na to.
Tohle je ložnice.
PRVNÍ LOŽNICE
Ložnice je opravdu prostorná.
Tady je druhá.
Dá se z ní vyjít k bazénu.
Je moc hezká.
DRUHÁ LOŽNICE
Chceš tuhle?
Chci tuhle ložnici.
- Tuhle? - Jo, tuhle.
KOUPELNA
Jak to, že je koupelna tak velká?
SAUNA
Pojď sem.
Je tu sauna.
Toaletní stolek.
To je fakt ráj.
Opravdový ráj.
- My… - Ještě jednou si plácneme.
Ještě jednou.
- Dokážu říct jen: „Ty jo. “ - Je to tu úchvatné.
Je toho na mě moc.
Jdeme si zaplavat.
- Máš hlad? - Jo.
- Tak se nejdřív najíme. - Dobře.
Umírám hlady.
Tohle vypadá dobře.
Mám ráda saláty.
- Aha. - Mají rybu.
Je tu víc ryb.
Objednejme si všechno.
- Dobře. - Tak jo.
Co by sis dal?
Vlastně mám rád všechno.
Potřebuju jen bílkoviny. Maso.
- Ryby a maso. - Dobře.
Víc nepotřebuju.
Bylo by fajn si objednat k jídlu nějaký drink.
Budeme pít?
No, alkohol je…
Já se hned opiju.
Fakt?
Aha.
Fakt?
Tak…
Tak teda…
Jsi v pořádku?
Myslel jsem, že se alespoň napijeme.
Fakt? Dobře, dám si skleničku.
Co bys radši?
- Šampaňské? - Jistě. Nevadí mi to.
Vypadá to, že mají všechno.
Vypadá zmateně.
Tohle je důležité.
Na souhře v pití záleží.
- To si taky myslím. - To jo.
V tom se neshodli.
RÁJ SO-UN A JUNG-ČE
Voda je teplá.
Je to příjemné.
Můj speciální styl.
Co?
Plavání ti jde.
Na Ráj.
- Je to fakt ráj. - To jo.
Pane jo.
- Jsem dojatá. - Vypadá to fakt dobře.
Vybrali jsme si dobře.
Dnes jsme měli šílený den.
- Jsem ráda, že… - Jo.
…jsme spolu v Ráji.
Na zdraví. Těší mě.
Dobrota, co?
Dobrou chuť.
Zkusíme nejdřív tohle?
- Jo. - Dobře?
Jasně.
Dáme se do jídla.
- Nemusíme spěchat. - Dobře.
Jaké těstoviny máš nejraději?
Mezi rajčatovou a smetanovou omáčkou bych zvolil
smetanovou.
- Ale rajčatová je fajn. - Jo?
- Aha. - Jo.
Děkuju.
A co ty?
Upřímně mám o něco raději těstoviny s rajčatovou omáčkou.
- S rajčatovou? - Jo.
- Trochu. - Aha.
Tohle je dobrota.
Teď mi ta rajčatová omáčka chutná.
Opravdu? Rajčatová je dobrá.
Počkat, takže…
ty nikdy nedáváš negativní zpětnou vazbu, že ne?
Připadá mi, že vždycky říkáš jen hezké věci.
Podle mě jsi taky taková.
- Trochu. - Jo?
Snažím se být pozitivní.
Aha.
Ale připadá mi, že ty jsi dost veselá.
No…
- většinou jsem veselá. - Že?
- Jo. - Tak jsi na mě působila.
Když jsme se poprvé bavili, připadala jsi mi veselá.
- Pamatuješ, kdy jsme se poprvé bavili? - Poprvé?
Počkat, ředkve…
- To jsme se poprvé bavili. - Jo, začalo to u ředkví.
- Jo? - Jo.
Loupali jsme je.
Proč je tam tolik děr?
Že jo?
Ale bavili jsme se delší dobu těsně před odjezdem.
- Fakt? - Jo.
Zdá se, že máš dilema.
Jo, to mám.
Ty se toho nebojíš?
Ale jeho pocity nezměním tím, že se toho budu bát.
Jsi velmi moudrá.
- Fakt? - Jo.
- To byl ten rozhovor. - Jo.
Ten okamžik všechno změnil.
Měli sladěná trička.
Takže…
Vybrala sis mě, protože jsem tě zaujal?
Nejdřív to řeknu já.
Mě jsi hrozně zaujala.
Obvykle mám rád veselé lidi.
A ty jsi byla dost veselá.
Ale zajímalo mě, jestli jsi taková ke všem.
Takže jsem si nebyl jistý,
jestli o mě máš zájem.
Ale vůbec jsem na to nemohl přijít.
Nevěděl jsem, jestli si mám vybrat tebe a jestli to bude v pořádku.
- Tohle jsem řešil. - Aha.
Přemýšlel jsem o tom ve stanu. A pak jsem vyšel ven.
Protože jsem
s tebou chtěl mluvit.
- Aha. - Kdybys náhodou byla venku.
- Fakt? - Chtěl jsem s tebou mluvit.
- To byl ten důvod. - Jasně.
- Ty jo. - A tys tam náhodou fakt byla.
Takže…
jsem měl pocit…
Jak to říct? Bylo to takové postrčení.
Fakt?
Myslela jsem, že to já jsem zahájila náš rozhovor.
Fakt? Já myslel, že já.
- Nebo ne? - Oba říkáme, že jsme začali.
- Jo? - Jo.
Jak jsme…
Teď upřímně. Vzal sis modré tričko schválně?
Modré.
Modré…
I kdyby to nebylo naschvál,
- rozhodl ses dobře. - To jo.
- Rozumí si. - To teda jo.
Jung-če už měl…
- zájem. - Líbila se mu.
Já myslela, že Jung-če bude klidný
a introvertní. Ale na něm je právě atraktivní,
že když mluví o svých citech,
je upřímný a otevřený.
Je to hezké, protože je upřímný,
- ale stále se ostýchá. - Jo, je plachý.
Ale nic neskrývá. Je přímočarý.
Je okouzlující.
Měli bychom mluvit nenuceně.
Nenuceně?
- Myslíš? - Jo.
- Dobře. - Dobře.
- Nenuceně? - Jo. Ale předtím si prozradíme věk.
- Dobře, to bychom měli. - Jo?
Dobře.
Kolik ti je?
- Budeme hádat? - Jo.
Jejich věk.
Super by byl čtyřletý rozdíl.
Tak to řekneme, až napočítáme do tří?
- Dobře. - Jedna, dva, tři.
- Tobě 27. - Tobě 28.
- Trefil jsem se? - Jo.
- Ty ne. - Co?
Tak 29?
- Ne. - Tak 31?
Je mi 32.
- Fakt? - Jo.
Počkat.
- Je o čtyři roky starší. - O kolik?
Jsou narozeni 1995 a 1991.
Co?
- Proč jsi mi tipovala tak málo? - Vypadáš dost mladě.
- Fakt? - Jo.
Čím se podle tebe živím?
- Budeme hádat a napovídat si? - Dobře.
Je to tady v místnosti.
- Osvětlení? - Ne.
Co?
- Umění? - Jo.
Jsi umělkyně?
Vystudovala jsem Pratt Institute v New Yorku,
obor Výtvarné umění se zaměřením na malbu.
V současné době pracuji jako malířka v Koreji.
To je super.
Je malířka?
Obvykle tvořím abstraktní umění.
Ráda maluju jednoduché a úhledné obrazy,
které probouzí fantazii.
ČCHOI SO-UN, VĚK 28, MALÍŘKA
- Takové překvapení. - To jo.
- Tahle práce mě ani nenapadla. - Umělci jsou super.
To je super.
- Fakt hustý. - Ani ne.
Dobře, teď mi napověz ty.
- Dobře. - A pak mi to prozradíš.
Často nosím oblek.
- Oblek? - Jo, takže…
Obchoduješ s cennými papíry?
Přesně tak.
- Hádání mi jde, co? - Jo.
V současné době pracuji ve firmě s cennými papíry v Jouitu.
- Jouito? - Jouito.
Počkat, takový fešák pracuje ve firmě s cennými papíry v Jouito?
Vystudoval jsem finanční management na Univerzitě Hanjang
a nastoupil do makléřské firmy.
Jsem zodpovědný za analýzu aktiv
a vytváření specializovaných fondů soukromého kapitálu
nebo investic pro instituce.
ČO JUNG-ČE, VĚK 32, BURZOVNÍ MAKLÉŘ
To mu sedne.
Fakt mu to sedne.
To je tak zábavné. Jsme jediní, kdo to ví.
- Já vím. - Makléř.
Prázdné sklenice…
- Moc jsme nejedli. - Promiň.
Dej si.
Myslím, že jsem mluvil až moc.
Ale ne, moc jsem si to užila.
Moc jsem toho nesnědla, ale cítím se plná.
- Že jo? - Jo.
Není to tak, že bych se nutil nemít hlad.
Vlastně je mi fajn.
- Měli bychom jíst. - Můžeme jíst, ale nemusíme.
Tohle je prima.
To teda jo.
- Jo. - Jo.
Lépe jsem tě poznal.
Já tebe taky.
- Jejich rande probíhá hladce. - To jo.
Tak hladce.
- Sluší jim to spolu. - To tedy jo.
Myslím, že si Jung-če ani nevšiml, že pil.
Rozhodně spolu můžou pít.
RÁJ: SUL-KI A TONG-U
Pane jo.
Vypadá to vážně dobře.
- Jídlo vypadá tak dobře. - To jo.
Hotová hostina.
Dobrou chuť.
Chceš si nejdřív dát ten salát?
Děkuju.
Nakrájím ti to.
- Je to dobrota. - To teda jo.
Myslím, že je to letos moje nejlepší jídlo.
- Těší mě. - Těší mě. Na zdraví.
Jíš hodně?
Mám moc ráda korejskou kuchyni. Všechny druhy korejských jídel.
Jak bychom si měli říkat?
- Jak ti mám říkat? - Pane Šine?
- Pane. - Tong-ue?
A co ty, Tong-ue?
Maso mám nejraději. Ano.
Jaké je tvé typické jídlo?
Moje typické jídlo…
Jen jsem zvědavý.
No, já…
- Žiješ s rodiči? - Jo.
Žiju s rodiči.
Ale jsem studentka, takže zatím bydlím poblíž kampusu.
Probereme to už teď?
A co tohle?
Co kdybys hádal můj obor?
Tak třeba…
Divadlo a film?
- Správně? - Ne.
Ne? Nestuduješ divadlo a film?
Studuju hru na klavír na Soulské státní univerzitě.
Jsem studentka
posledního ročníku Soulské státní univerzity.
Můj obor je hra na klavír.
- Klavír? - Studuje hru na klavír?
Musí tam na univerzitě pro ně být bohyní.
- To slovo ji nevystihuje. - Je spíš jako…
Na klavír jsem začala hrát v deseti letech.
Klavír miluju a zároveň nenávidím.
Není to jen melodický nástroj, nabízí spoustu harmonických možností.
To mě oslovilo, a tak jsem se začala učit hrát.
ŠIN SUL-KI SOULSKÁ STÁTNÍ UNIVERZITA, KLAVÍR
To je úžasné.
KATEDRA INSTRUMENTÁLNÍ HUDBY
- To jsem teda nečekal. - Přesně.
- Taky nečekané. - Sul-ki je taky…
Máš pololetní prázdniny?
Vlastně máme zkouškové období.
- Ty jo. - Právě.
- Jsi nahraná. - To jo.
Ale upřímně řečeno, tohle je lepší než skládat zkoušky.
Díky. To proto, že jsi tu se mnou, že?
Samozřejmě.
- To je… - Jo.
To bylo trapné. No nic…
Myslím, že bych mohl přijít na tvůj věk.
Je mi 25.
- Je ti 25? - Jo.
Hádej, kolik je mně.
Třicet jedna?
- Třicet jedna? - Jo?
Je mi 32.
Aha.
Čím se tedy živíš?
- Chceš to vědět? - Jo, jsem zvědavá.
Víš, jak Han-pin říkal, že vypadáš jako voják?
- Jo. - To se k tobě hodí.
- Špatně. - Špatně?
Co to tedy je? Co děláš?
Jsem…
doktor.
Co?
Ty brďo.
Počkat, to…
Doktor.
Na co se specializuješ?
Na plastickou chirurgii.
To je fantastické.
Jsem lékař.
Vystudoval jsem plastickou chirurgii
na Univerzitě Jonse.
Univerzita Jonse?
To jsem nečekala.
- Plastika? - Medicína?
Mám husí kůži.
Myslím, že mě inspiroval můj otec, který je také lékař.
Viděl jsem, jak otec pozitivně ovlivňuje pacienty
prostřednictvím lékařských znalostí a technologií.
To mě přimělo jít na medicínu.
ŠIN TONG-U, VĚK 32, PLASTICKÝ CHIRURG
Je tak cool.
Existují vůbec takoví lékaři?
Co? Až moc skvělý na to, aby to byla pravda.
Že? Jak může být skutečný?
Peklo pro nezadané je úžasné.
To jsem opravdu nečekala.
- Mám na tebe spoustu otázek. - Opravdu?
Jo.
Proč sis vybrala mě?
Nejdřív ty.
Já?
Když jsem přišel na ostrov, sedl jsem si k vám a byla jsi vedle mě.
- Aha. - My dva máme
stejné příjmení, takže jsme prohodili pár slov.
Jmenuju se Šin Tong-u.
Jmenuju se Šin Sul-ki.
Klan Pjongsan Šin, 35. generace.
- Aha. - Co ty?
Nejsem si úplně jistá.
Třeba jsme ze stejného klanu.
Pak jsem se s tebou moc nebavil až do chvíle,
kdy jsi vyšla ven se slunečníkem.
- No jo. - Měla jsi na sobě červené šaty.
Byla jsi jako krevetka při souboji velryb.
V těchhle šatech bys vypadala spíš jako krevetka.
- Jsi tak zlý. - Snažila ses.
Působila jsi
čistě a nevinně.
Fakt?
Takže…
- V tom máš pravdu. - Jo?
A taky proto, že jsi roztomilá.
- Díky. - Víš, že jsi roztomilá?
- Tuším, že jo. - Tušíš?
Co?
Bože.
Pamatuješ, jak jsme šli pro vodu?
Jo.
Předtím jsi působil klidně, ale tam jsi byl nečekaně vtipný.
Není to tak těžké.
- Tak to poneseš nazpátek. - Takhle.
Ne, prosím, to nezvládnu.
Tak jsem tě chtěla lépe poznat.
Myslela sis, že je možnost, že bych si tě dnes nevybral?
Nebyla jsem si jistá, co mám očekávat.
Tím myslíš…
že sis nebyla jistá, jak se cítíš? Nebo co jsem za člověka?
Obojí.
Upřímně řečeno, nejsme tu tak dlouho.
Takže si zatím nejsem jistá, jak se cítím.
Ale na začátku jsem na tebe byla velmi zvědavá.
Co je pro tebe atraktivní pokud jde o vzhled?
Abych řekla pravdu, vzhled pro mě není tak důležitý.
Přesto lidé potřebují čas, aby se poznali na hlubší úrovni.
To je pravda, a proto…
potřebuju čas.
Kolik času potřebuješ?
Nevím.
Vyjadřuješ svoje city na rande?
- Já? - Jo.
Řekla bys někomu…
jako první, že se ti líbí?
Mám k tomu sklony.
- Říkáš to klukům? - Jo.
Řekla bys mu to jako první?
- Jo, myslím, že to mám v povaze. - Aha.
Nepoznám to.
Možná bych se měl víc snažit.
Chceš dělat něco jiného?
Počkat. Jsi unavená, nebo chceš jít plavat?
Můžeš si zaplavat.
Já se trochu smočím.
- Tak nemusíme jít plavat. - Dobře.
Pojďme na chvíli na vzduch.
Ano, až se převlékneme.
- Převlékneme se a sejdeme se tady. - Fajn.
Venku je to fakt super.
Počasí je příjemné.
- Jo, je příjemné. - Je to skvělé.
Co myslíš, že se stane?
Neskončíme spolu pokaždé
- v Ráji. - To asi ne.
Myslíš, že se tvé pocity změní?
To nevím.
Dnes…
To je tajemství. Nemůžu to říct.
Promiň, ale jsi snad u výslechu?
Pořád říkáš, že nevíš.
Nevím. Prostě nevím.
Asi bude zklamaný, když to bude říkat dál.
Ona působí trochu pasivně.
- Jo. - To jo.
Protože předtím řekla,
že když se jí někdo líbí, dává to najevo.
- A teď pořád říká, že neví. - To jo.
Ale Sul-ki předtím řekla,
že je typ člověka, který potřebuje čas.
Možná si jen dává na čas, aby ho poznala.
Nevím. Prostě nevím.
Najednou se chováš tak roztomile.
Úroveň roztomilosti se ti vyšplhala z 50 na 100.
Opravdu? Nejsem zrovna roztomilý typ.
- Ale… - Copak?
- Nevím. Fakt se mi líbíš. - Aha.
A chci se k tobě chovat dobře.
Děkuju.
Doufám, že sem s tebou budu moct přijet zas.
Neřekneš, že nevíš, že ne?
Jak starý byl tvůj nejstarší kluk?
Měla jsem zatím…
jen jeden vztah.
- Aha. - Jo.
Je pro tebe těžké se lidem otevřít?
Ne. Ale dlouho jsem studovala,
tak jsem neměla možnost někoho potkat.
Jsi si jistá, že jsi je neodstrčila?
- Ne. - Říká se,
že láska kvete i uprostřed války.
- Práci a lásku odděluju. - Aha.
Láska je láska a práce je práce.
- Jasně. - Jsou úplně oddělené.
Bez ohledu na to, jak moc jsem vytížený, nikdy nedovolím,
aby mi práce stála v cestě mému vztahu.
- Dnešní večer je úžasný. - To jo.
- Upřímně řečeno, nechci se vrátit. - Já taky ne. Nemůžeme tu zůstat?
Proč se nechceš vrátit?
Protože nás nutí něco dělat?
Radši se mě na tohle neptej.
Dobře, promiň.
- Je to jen mezi námi dvěma. - Jasně.
Ale je to něco…
- Dobře. - …osobního.
Dobře.
Jasně.
To bylo kruté.
„Radši se mě na tohle neptej. “
Takže Sul-ki potřebuje čas.
I kdyby měla zájem,
mohla by se cítit pod tlakem,
jestli se jí Tong-u bude
neustále vyptávat, aby se ujistil.
Tak ho postupně odstrkuje.
Jdou na to různými rychlostmi.
Přesně tak.
A moc si nesedli.
On se ptá: „Dáš si drink?“ Ona: „Nemůžu. “
„Jdem plavat?“ „Ne. “
Oproti začátku je to mezi nimi trochu…
- Jiné. - Jo.
Pokud jejich vzájemné city začínaly na 50 na 50,
zdá se, že Sul-ki je buď stále na stejné úrovni, nebo ještě níž.
- Přesně. - Ale Tong-uovy city dost vyšplhaly.
Až sem.
Tong-u se asi trochu přiopil a začíná být moc nadšený.
To je možné.
- Jo, možná. - Aha.
Myslím, že obvykle není tak agresivní.
Správně. Mohl by se tak chovat kvůli alkoholu.
RÁJ: SO-UN A JUNG-ČE
- Mám spát tady? - Ne.
To bych se cítil hodně špatně.
To je příjemné.
Tak příjemné.
Počkej, pojď sem na chvíli.
Zkus si sem lehnout.
Je to jiné.
Zkus si to.
Je vyrobena z jiného druhu peří.
Je dost neobvyklá.
- Není to příjemné? - Ty jo.
Tohle je ráj.
- Dobrou. - Budeš tam spát?
Ne. Spi tu ty.
Moc krásné apartmá.
To jo.
Díky, So-un.
- Já děkuju. - Co?
- Já děkuju. - Ne, já děkuju. Je to celé díky tobě.
Díky tobě.
Opravdu.
Budeme se sem moct vrátit, že?
V to doufám.
Jak sis užila dnešek?
- Dnešek? - Jo.
Nikdy ho nezapomenu.
Vážně.
Načasování bylo perfektní.
To jo.
A díky tomu byl dnešek úžasný.
Fakt jsem si s tebou dnes ráda popovídala.
- Já s tebou taky. - Vážně jsi mě zajímal.
Říkala sis: „Jaký ten týpek je?“
„Jaký je? Co dělá za práci?“
Fakt?
Všechno bylo perfektní.
Ale myslím, že jsme neměli dost jídla.
Až do konce jsem si toho nevšiml, ale překvapilo mě to.
- Ráno si dáme snídani. - To jo.
Vybereš, co si objednáme.
Je tak pohodlná.
Pojďme spát.
Vypadáš fakt spokojeně.
Zbožňuju ji.
Tahle je taky fajn.
Moc fajn.
To je super.
Pojďme spát.
Vážně, dnešek byl opravdu pěkný.
Nejen proto, že jsme tady.
Ne?
Ale taky proto, že jsme si hodně povídali.
Bylo to super.
- Bylo to super, protože jsme tu spolu. - Jo.
Hezky se vyspi.
Dobrou.
Je zvláštní, že jsme tak blízko.
Že jo?
Nezůstaneme ještě vzhůru?
- Co? - Budeme si 10 minut povídat?
Dobře, jasně.
Nevadí ti to?
- Cože? - Co?
Ještě nechce jít spát.
Je upřímný.
Připomíná mi to, jak spolu páry
- usínají při telefonování. - Přesně.
Je takový, protože je nadšený.
PEKLO
Takže změnily…
jste některá z vás…
názor?
Myslím tím, kdo se vám líbí.
Upřímně řečeno,
od začátku mluvím o stejné osobě.
- Fakt? - Jo.
Aha.
Ale…
Jak to mám říct?
Když se mi někdo jen trochu líbí,
dávám to najevo.
Ale jsme tu teprve pár dní.
Tak se bojím, že se možná…
…cítí nepříjemně
nebo tak něco.
Ale to jsem neměla v úmyslu.
Jasně.
Ale dnes si myslím,
že So-un…
Jak to jen říct? So-un s ním…
- S ním odletěla, že? - Jo.
Věděla jsem, že si ji vybere.
- Fakt? - Jo.
Protože jsem je viděla, jak spolu jdou dovnitř.
- Ale když jsme byli na jídle… - Ano?
- …hodně jsme mluvili. - Jo.
Takže jsem si říkala, že si asi bude chtít
popovídat s někým jiným.
Aha.
Nebo jsem si myslela,
že ho ve skutečnosti nepřitahuju.
So-i je vnímavá.
- Soustředila se jen na Jung-čeho. - Jo.
A co ty, Nadine?
Právě teď jsem…
úplně na nule.
- Mám pocit, že začínám znovu. - Aha.
Chápete, co tím myslím?
Taky jsem s ním krátce mluvila.
Já totiž…
takhle za kluky obvykle nechodím.
- Jasně. - Bylo to poprvé, co jsem to udělala.
- Mluvit s ním? - Jít za někým, kdo se mi líbí…
- Fakt? - …a povídat si s ním.
- To bylo šílené. - To jo.
Takže jsem na sebe teď vážně pyšná.
- Zažila jsi něco nového. - Jo, to teda jo.
Změnilo se něco?
Ano, ale teď je to jako…
Myšlenka, že bych to měla zkusit znovu, je…
- Frustrující? - Jo.
Ale nechci, aby sis myslela,
že se tak rozhodl, protože o tebe neměl zájem.
Myslím, že si s tebou povídal,
protože se o tebe trochu zajímal.
TŘETÍ DEN
RÁJ: SUL-KI A TONG-U
Vyspala ses dobře, Sul-ki?
Mluvíš
takhle pořád?
- Jak? - Tak…
- Každopádně dobrou chuť. - Tobě taky.
Často vařím ryby
- a servírují nám grilovanou rybu. - To jo.
Než odjedeme, musíme se pořádně najíst.
To jo.
- Musíme se tam brzy vrátit. - To jo.
Jak se ti tady v Ráji líbilo?
Bylo to moc fajn, protože…
jsme v úplně jiném prostředí.
Je to velké jako fotbalové hřiště.
Tak mi to připadá.
- Chápu. - Jo?
Ale chtěl jsem vědět, co si myslíš i o jiných věcech.
Aha.
Ale jsme tu poprvé
a jsou to teprve dva dny.
Takže když se mě na něco takového ptáš,
je pro mě
docela těžké ti odpovědět.
Nemůžu se na to dívat.
To je horší, než kdyby řekla:
- „Byla tu nuda. “ - Ale je dobře, že je upřímná.
Vypadá to, že to Tong-uovi ještě nikdo nikdy neřekl.
Přesně.
Co asi budeme dělat dnes?
Mám pocit, že muži budou hrát hru.
Pokud vyhraju,
chceš, abych si tě vybral znovu?
Spíš se řiď
vlastními pocity a vyber si někoho, kdo se ti líbí,
bez ohledu na to, co cítím já.
Rád bych se tě na něco zeptal.
Dobře.
Máš sklony mít raději někoho, kdo má rád tebe,
nebo je to naopak?
Rozhodně to musí být někdo, koho mám ráda.
I když on nemá moc rád tebe?
Jo.
Tak to mám stejné.
Musím ji mít rád.
Chápu.
Ale víš,
penězi si ničí srdce nezískám.
To je pravda.
Takže i když mě ten člověk nebude mít rád,
myslím, že to dokážu respektovat.
Můžu se snažit získat jeho srdce, ale nemůžu ho donutit, aby mě měl rád.
To je opravdu smutné.
Co je smutné?
Chtěl jsem s tebou strávit víc času,
ale bylo to tu příliš krátké.
Když se vrátíme,
nevíme, kdy si zase budeme moci
popovídat jen my dva.
A mám pocit, že…
nás čeká nějaká výzva.
Doufám, že se ještě uvidíme,
i kdyby to tak vážně bylo.
Sul-ki se ta konverzace asi moc nelíbí.
- Asi se jí nezamlouvá. - Je uzavřená.
- Souhlasím. - Určitě, cítím to.
Vadilo by ti neustálé vyptávání?
Jde o to, že mu to Sul-ki několikrát řekla.
Pokud by nic neřekla a on se dál vyptával,
pak by člověk řekl, že o tom neví.
Ale ona už mu řekla, že potřebuje čas.
Vyjádřila své pocity, jenže Tong-u na ni pořád tlačí.
Řekla bych mu totéž. Bylo by mi to nepříjemné.
Jenže mně připadá, že Sul-ki nemluvila na rovinu.
Podle mě Tong-u prostě chtěl slyšet jasnou odpověď.
A navíc je doktor.
Když jednáte s pacienty, musíte vědět,
jak se cítí.
„Jak se cítíte po vyndání stehů?“
- „Splaskl otok?“ - To jo.
- Musí se hodně ptát. - Tak je to možná proto, že je doktor.
- To jo. - Jenom to šlo z kopce.
- Zabil konverzaci. - Všechno to začalo, když se ptal,
- jestli se dobře vyspala. - Souhlasím.
- Tehdy mezi ně postavila zeď. - To jo.
Ta otázka byla pěkně kýčovitá.
- Jo. - To jo.
Měla by také říct svůj názor.
- To jo. - Nelíbilo se jí, když to řekl.
- Nesnášela to. - Neřekla to, ale nesnášela to.
Proto řekla, že to už je moc osobní a že se jí to nelíbí.
- Myslím, že Tong-uovi to jde. - To jo.
- Nehodí se k sobě. - Jsou odlišní.
- Nehodí se k sobě. - Není to jeho chyba.
Tong-uovi se ale Sul-ki líbí.
- To jo. - Jo.
PEKLO, 10:00
Jak to asi dopadne?
Myslel jsem, že dokážu předpovědět, co se stane,
ale už si nejsem jistý.
Holky, které jsme si vybrali,
měly větší zájem o jiné kluky.
- Neměli jsme moc času si povídat. - To je pravda.
Je jasné, že se holky budou více zajímat o kluky,
se kterými mluvily.
Zajímaly by se o kluky, kteří vyjadřují své pocity.
Myslím, že by ses neměl znepokojovat.
Snažím se to neřešit.
Kdybych každou maličkost řešil,
jen by mě to sráželo a nedokázal bych se vyjádřit.
- To je pak horší. - Jo.
Tak buď sebevědomý.
- Ježiš. - Bože.
Ta moucha tu všude lítá.
I ta moucha tvrdě maká, a my bychom taky měli.
Skvělý, přitahuju mouchy.
Dnešek je prostě…
Špatné znamení. Včera mi upadl knoflík u kalhot.
Teď přitahuju mouchy.
Stalo se to nám, nemůžu si pomoct,
- ale má to význam. - Ale mouše se líbíme.
- Zalíbíme se i jiným. - I tak se to dá brát.
Když se líbíme mouše…
- To je divné. - …budeme se líbit i někomu jinému.
Bavila ses, Sul-ki?
Ano, byl to nový zážitek.
- Pozor, kam šlapeš. - Dobře.
Poprvé jsem tudy šla sama.
Je super jít spolu.
Pojeďme příště zase.
Přečti si tohle.
„Nevytvářejte pravidla. “
Jsi v pohodě? Není to těžké?
Jsem v pohodě.
Asi se už vrátili.
Asi jsou tady.
- Kdy jste přijeli? - Jste zpátky!
- Ahoj. - Vrátili jste se tak rychle.
Že jo?
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Dobré ráno.
Vypadají tak energicky.
Dokonce bych i běžel.
Přehnal jsem to?
Chceš jít, Sul-ki?
- Přenesu ti tam tašku. - Moje taška…
Vítejte zpět!
- Dámy, jsou zpátky. - Užili jste si to?
Jsme zpátky.
Užili.
Měli jste tam nějaké dobroty?
Měli.
- Ahoj. - Ahoj.
Dorazili?
- Vrátili se? - Ahoj.
Jste zpátky.
Ahoj.
Její tvář září.
- Vypadáš jinak. - Jaké to bylo?
- Ahoj. - Čauky.
- Moc ti to sluší. - Pane jo.
Jsi kráska.
- So-un. - Děkuju.
- Nechám ti tašku tady. - Díky.
Tak zatím.
- Tak zatím. - Dobře.
- Uvidíme se později. - Děkuju.
Vrátil ses.
- Jak se máš? - Chyběli jste mi.
Vůbec jsme ti nechyběli.
Vůbec jsme mu nechyběli.
Nejdřív nám řekněte, co jste jedli.
Když vejdete dovnitř, jste úplně ohromení.
Fakt?
Řeknete dvacetkrát:
„Ty jo!“
Nikdy jsme nic takového neviděli.
Je překvapivé objevit v Koreji takový hotel.
Fakt?
Je to tak skvělé?
- Jo. - Stropy jsou tam tak vysoko.
A je to obrovské.
Jedli jste hodně dobrot?
Co jste jedli?
Steak a…
Jedli jsme opravdu hodně. Grilovaného lososa…
- To zní výborně. - To bylo.
Ne nadarmo se tomu říká Ráj.
- Takže už znáte jejich věk a povolání? - Jo.
- Aha. - Jsem zvědavá.
Bylas překvapená?
Čekaly jste to?
Myslím, že mu ta práce sedí.
Tedy podle mě.
Takže jsem říkala: „Tak to jo. “
- Takhle jsem reagovala. - Usmíváš se.
- To je pravda. - Pořád se usmíváš.
Ano. Povídání s ním jsem si užila.
Hodně jsme si povídali.
Jako několik hodin?
- Přes šest hodin. - Šest?
Šest hodin?
- Fakt? - Jo.
Sedli jste si?
No, bylo to fajn, jo…
Tong-u…
Proč se tváříš tak ustaraně?
- Co se stalo? - Jen jsem unavený.
- Aha. - Aha.
S Tong-uem jsme taky hodně mluvili.
Ale…
Když jsem poznala jednoho člověka,
chci poznat i ostatní.
- Aha. - Aha.
Chci poznat ostatní lidi.
- Jasně. - Tak to jo.
Mám pocit, že dnes se okolnosti změní.
Taky si to myslím.
Spíš než na to, jestli půjdu do Ráje, se chci zkusit
zaměřit na někoho, ke komu něco cítím,
abych toho později nelitovala.
Byly to dva…
ne, tři dny, že?
- Jo, tři dny. - Ale proč
mám pocit, že uběhl měsíc?
- Protože ses vrátil z Ráje. - Fakt mi to tak připadá.
Je to těžké.
Těžké?
Mám toho plnou hlavu.
Své pocity tu držíme v sobě,
takže je těžké o něčem otevřeně mluvit.
Takže jsem frustrovaná a druhá osoba je také frustrovaná.
Chodím kolem horké kaše, abych se vyhla tomu hlavnímu.
Chodíš kolem horké kaše?
- Tak to cítím. - To je vtipné.
Užili jste si rande v Ráji?
Dnes se budete znovu rozdělovat do párů.
- Znovu? - Jdeme tam znovu?
Ale páry,
které odešly do ráje, si dnes nemohou vybrat jeden druhého.
VČEREJŠÍ PÁRY NEMOHOU BÝT SPOLU
Fakt?
Můžeme si vybrat.
Těším se na nové páry v Ráji.
Nejprve si však zahrajete o rande se svátečním jídlem.
Účastníci, přijďte prosím na pláž.
Sváteční jídlo.
Jasně, muži si musí zahrát.
Teď jsme na řadě my.
Krabice?
Co je asi uvnitř?
Je tu krabice. K čemu je?
- Co tam dělá ta krabice? - Krabice?
Pravděpodobně budou hrát něco akčního.
- Jo. - Možná ve vodě…
Ty jo.
- Jdeme na to. - Do toho.
Dnes si zasoutěží muži.
Vítěz dostane šanci
si vybrat dvě ženy,
se kterými poobědvá.
Dnešním speciálním obědem je vepřová kotleta a pohankové nudle.
- Ty jo! - Pohankové nudle!
Moje oblíbené jídlo.
- Psycho! Ty chci. - Miluju pohankové nudle.
To bude dobrota.
Vepřová kotleta.
Studené nudle teď zní skvěle.
Budou osvěžující.
Studené pohankové nudle.
Nyní vám prozradím, jaká bude dnešní hra.
Otevřete prosím černou krabici, která je před vámi.
- Otevřu ji. - Počkej.
- Otevřeme ji společně. - Společně?
Prosím.
Tři, dva, jedna.
- Co to je? - Co v ní je?
Co to je?
- Co to je? - Co to je?
Horolezecké lano?
- Aha. - Je to přetahovaná.
- Přetahování. - Přetahování?
Dneska se budete přetahovat lanem.
To je…
To je šílené.
Jeden na jednoho.
Navlékněte si na sebe ramenní popruhy.
Na písknutí běžte co nejrychleji k vlajkám.
Kdo první vytáhne vlajku, vyhrává.
Toto je turnajová hra.
To je…
To je tak kruté.
- Tak kruté. - Jde o sílu.
Jenom o síle.
Je to bitva o hrdost.
Když jeden prohraje,
- vítěz ho potáhne? - Jo.
Bože.
- To je poníží. - Smutné.
Proboha.
Nyní zahájíme první zápas.
Tong-u a Jung-če, nasaďte si popruhy, prosím.
Je to zápas mezi svalovci.
Kdo asi vyhraje?
Jak napínavé.
Ty jo, hele.
Tváří se jako úplně jiný člověk.
Jung-če má svalnaté nohy.
Oba jsou svalnatí.
Netuším, kdo vyhraje.
Zápas mezi makléřem a lékařem.
Tak namakaného makléře a lékaře vidím prvně.
- Já taky. - Vypadají neskutečně.
Souboj začíná.
Zajímalo by mě, kdo vyhraje.
Opatrně.
Připravit.
- Ty jo! - Počkat.
Počkat. No tohle.
- Jsou vyrovnaní. - To jo.
Vydržte!
To je šílené.
Moment.
Neposouvají se.
- Co se děje? - Tohle je síla.
To je úžasné.
Počkejte, vydržte.
Oba jsou tak silní.
- Je to napínavé. - Jsou oba rudí.
Síla proti síle.
- Jste v pořádku? - Jsou rudí.
Jsou na tom stejně.
Vydržte!
Nepohnou se z místa.
Nepohnuli se ze středu.
Ani se nehnou.
Počkat, tohle je prostě…
- Mají rudé i oči. - Pane jo.
Jung-če vypadá neobvykle drsně.
Je nad zemí.
- Musí to vydržet nad zemí. - Přesně.
Pane jo.
Stačí jediný okamžik a někdo prohraje.
Máš pravdu.
- Šílené. - Podívejte se.
Zvedá se.
Páni, vydrž.
Vstávají.
To dáš!
Stačí udělat jeden krok.
Ještě jeden krok.
Ty jo.
Udělá krok vpřed?
Pohybuje se kupředu.
Páni.
- Upadl. - Proboha.
Dobře ty.
- Jsi v pořádku? - Byli jste úžasní.
Byli jste úžasní.
V tomto souboji vítězí Tong-u.
Tong-u.
Zopakují si to?
Ranilo by vás, kdybyste prohráli před někým,
o koho máte zájem?
Jo. Mrzelo by mě to.
- Fakt? - Jo.
Při pohledu na ně se mi těžko dýchalo.
- Přesně. - Byla jsem fakt napjatá.
Nyní začne další souboj.
Čong-ue a Han-pine, přistupte, prosím.
- Pomůžeme si? - Jo.
- Dáte to! - Dáte to!
Jsem z toho nervózní.
Do toho!
Máte na to!
Dva muži, kteří zůstali v Pekle, musí vyhrát.
To jo.
Připravit.
Han-pin je…
- Musíš vstát. - Dáš to.
- Dáte to! - Dáte to!
- Otočí hru? - Podívejte se mu na nohy.
Máte na to!
Do toho!
Čong-u má zaťatou čelist.
Hej, počkat!
- Ty jo. - To dáte!
Pane jo.
Dáte to!
- Vstaňte. - Do toho!
Do toho!
- Do toho! - Do toho!
Máte na to!
Pane jo. Drží se.
Dobře, dáte to.
Nekrč kolena.
- To je úžasné! - To je!
- Jsi skoro tam! - Zapři se levou.
- Levou nohou! - To zvládneš! Vydrž!
Byli úžasní.
Oba byli úžasní.
- Oba jste si vedli skvěle. - Bylo to super.
Bude to dnes Nadine?
- Dobrý souboj. - To jo.
Vítězem tohoto zápasu je Čong-u.
Jsi v pořádku?
- Výborně. - Musíš být unavený.
Vedl sis skvěle.
Byli tak skvělí.
To teda jo.
Han-pin je úžasný. Mají rozdílné postavy.
Čong-u je i vyšší.
Dělali, co mohli.
Dva vítězové, Čong-u a Tong-u,
se nyní utkají ve finále.
Finálový souboj…
se odehraje ve třech.
Ve třech.
- Počkat, co? - Co?
- Cože to?
- Cože? - Co?
Co se to děje?
Zápas ve třech?
Co tím myslí?
Je to něco jiného?
- Počkat. - Co?
Přijde nový člověk?
- Co? - Někdo přijde?
Počkat.
- Ty brďo. - Co?
- Někdo nový? - Přijde další účastník?
Další?
- Opravdu? - To snad ne.
- Počkat. - Co?
- Je tu. - Je tu.
- To je šílené. - Měla jsem pravdu.
- Mám husí kůži. - Já taky.
Má dlouhé vlasy.
To je super.
- Vypadá dobře. - Jo.
Jako fakt?
- Není to obyčejný chlap. - To není.
- Věří si. - Přesně.
- Asi je vysoký. - Vypadá, že celkem jo.
- Je vysoký. - Jo.
- Vypadá sebevědomě. - To jo.
To teda jo.
Přichází k nim směle.
- Jako nějaká hvězda. - Přesně.
- Je to fešák. - To jo.
Ahoj.
Je úžasný.
- Ahoj. - Ahoj.
- Těší nás.
Ahoj.
- Ahoj. - Ahoj.
- Těší mě.
Ahoj.
- Čau. - Ahoj.
- Zdravím. - Ahoj.
Dobrý den, jsem Kim Čin-jong.
KIM ČIN-JONG
Zpočátku jsem velmi stydlivý, ale jakmile se
s lidmi sblížím, myslím, že je se mnou legrace.
Moc koníčků nemám.
Ale mám rád motorky, takže rád jezdím na projížďky.
Když jsem ve stresu, jezdím na motorce.
Je příjemné ve svém malém světě cítit vítr.
Zbavuje to člověka stresu.
Cvičím pětkrát týdně v posilovně.
Také běhám.
Pravidelně intenzivně trénuji,
takže jsem si jistý, že ve sportu
nebudu zaostávat.
U ženy mi stačí tři vteřiny, abych pocítil jiskru.
Takže doufám, že to tu zajiskří
mezi mnou a někým výjimečným.
Tři vteřiny? To jsem zvědavý.
Je velmi šarmantní.
- Působí charismaticky. - Jo.
Uvidíme, zda se mu podaří zamíchat kartami.
Nyní začne finálový zápas.
Bude to zápas tří účastníků.
Takže všichni tři budou…
Kluci…
- Kluci jsou najednou soutěživí. - Je to soutěž.
Jsem nervózní.
- Už teď jsem nervózní. - Nasadíme si je navzájem?
Opravdu jsem zpátky v Pekle.
Teď mi to došlo.
Působí…
- divoce. - Jo.
Má svalnatá záda.
- Ukáže se zase? - Pane jo, je fit.
Je dost vypracovaný.
- Možná překvapí. - Něco mi říká, že vyhraje.
Fakt?
Připadá mi to tak. Myslím, že ten nový vyhraje.
- Má charisma. - Jo.
Vypadá tak, ale pokud prohraje…
Přesně, toho se bojím.
Zápas bude zahájen.
Čchoi Čong-u,
Šin Tong-u
a Kim Čin-jong v závěrečném utkání.
Připravit.
Mám husí kůži.
Jeho výraz, když odhodil vlajku!
Ta zarputilost hned zmizela.
To byl skvělý výkon.
Co to bylo?
Je fakt silný.
Mám husí kůži.
Říkala jsem ti, že cítím, že vyhraje.
Pět sekund. Ani to ne.
Říkala jsem ti, že vyhraje.
Byl tak úžasný.
Všichni chlapi jsou vyvedení z míry.
Je to pohroma.
Co to bylo?
Tak jednoduše?
- Co se stalo? - Je fakt silný.
Jsem na něj vážně zvědavá.
- Záhadný muž, zjevil se zničehonic. - Ano.
Taky jsem zvědavá.
Konečný vítěz přetahování lanem
je Čin-jong. Gratulujeme.
- Gratulujeme. - Nejspíš neví, kdo jsme.
Čin-jongu, zvítězil jste.
Vyberte prosím dvě ženy, se kterými si vychutnáte speciální oběd.
Můžeš si vybrat.
Sotva přijel a už má výjimečné rande se dvěma ženami.
Co se to děje?
Zajímalo by mě, koho si vybere.
Říkal, že ucítí jiskru za tři vteřiny.
Rád bych poobědval
s druhou a čtvrtou ženou.
Překlad titulků: Kyra