ŠIN SUL-KI
PAK SE-ČONG
ČCHOI ČONG-U
I SO-I
ČO JUNG-ČE
I NADINE
KIM HAN-PIN
ŠIN TONG-U
ČCHOI SO-UN
KIM ČIN-JONG
KIM SE-ČUN
LIM MIN-SU
PEKLO PRO NEZADANÉ
PEKLO, 17:00
Teď si budou Se-čun a Min-su, nejnovější účastníci,
vybírat lidi do páru do Ráje.
První den jsem se zajímal o…
Nejvíc mě zaujala Se-čong.
Jsi přirozeně pozitivní?
- Tak trochu? - Mám k tomu sklon.
Říká se: „Člověk míní, Pán Bůh mění.“
- Já taky tak přemýšlím. - Aha.
Zajímavé. Máme podobné hodnoty.
Jsem na ni zvědavý.
Když si budeme víc povídat, možná najdeme mnoho společného.
To jsem si tehdy myslel.
Hodně jsem přemýšlel,
protože jsem si byl na 70 % jistý,
že půjdu se Se-čong.
Jenže to se po rozhovorech s ostatními poněkud změnilo.
O PĚT HODIN DŘÍVE
Se-čune a Min-su.
Věnujte prosím čas každému člověku opačného pohlaví
a vzájemně se poznejte.
Po tom, co jsem se všemi mluvil,
mi některé utkvěly v mysli.
Postupem času jsem si byl míň a míň jistý.
Neustále na ni myslím a stále mě upoutává.
Kvůli těmto emocím jsem se cítil opravdu rozpolcený.
Takže měli čas si spolu promluvit.
HANHE HONG I KJUHJUN
Tak to jo. Dostali čas.
- On musí být na vážkách… - Jo.
…v tom, s kým jít.
Máte představu, koho by si Se-čun vybral?
Myslím,
že to bude buď Se-čong, nebo Nadine.
- Já taky. - Protože…
- Mám ten pocit. - …když jsme spolu mluvili, řekl,
že ho nejvíc zajímá Nadine.
- Co? To snad ne! - A…
A řekl, že se Se-čong se cítil příjemně.
Protože včera spolu mluvili.
- No jo. - Ale já se Se-čuna taky zeptala.
Řekl, že si vybere někoho, na koho myslí.
To řekl zajímavě.
Myslí na někoho?
„Někdo, na koho myslí.“
Formuloval to dramaticky.
Chtěl bych jít do Ráje…
Se-čun by chtěl jít do Ráje…
Vybral jsem si
So-i.
So-i?
…se So-i.
- So-i, sbalte si věci do Ráje… - Co?
Je to So-i.
- So-i, sbalte si věci do Ráje… - Co?
…a přijďte k táboráku.
- So-i? - So-i?
So-i?
Fakt?
- To jsem nečekal. - Přesně.
Má rád ženy, které vypadají rázně.
- Ona je pravý opak. - Vybral si úplný opak.
- To je úžasné. - So-i!
- Jdeš tam! - Jdeš tam!
- Jdeš do Ráje!
- So-i. - Dobře se bav!
- Jdeš do Ráje! - Užij si to!
Měj se hezky, So-i.
Dej si tam hodně dobrot.
Pa.
- Pa. - Pa.
- Se-čong… - Nedaří se jí.
Myslím, že doufala,
že vybere ji.
- Jde se tam tudy? - Jo, myslím, že tudy.
Sluší ti to.
Víš…
vybral jsem si tě ze dvou důvodů.
- Aha. - Ale to ti řeknu pak.
Dobře. Tak jo.
- Chceš pomoct s taškou? - S tímhle?
- „Chceš pomoct?“ - „Chceš pomoct?“
Ty jo, So-i.
- Je zmatená. - Neví, jestli má být šťastná, nebo ne.
Takhle se nejspíš cítí.
So-i podrobně vylíčila své pocity k Jung-čemu.
Ale teď tam jde s někým jiným, takže kdyby byla
až moc nadšená, bylo by to…
- Divné. - To jo.
- Jo, to by bylo divné. - „Jupí!“
Měla jsem dobrý dojem z Jung-čeho.
Proto jsem si už před naším rozhovorem říkala, že bych ráda šla s ním.
Ale po rozhovoru se všemi pěti muži jsem změnila názor.
Teď chci jít s někým,
o kom jsem si nejprve myslela,
že se ke mně nebude hodit.
Ale při rozhovoru s ním jsme si nečekaně dobře rozuměli.
Tak jsem si říkala, že až se poznáme, mohlo by to být fajn.
Proto jsem si ho vybrala.
Chtěla bych jít do Ráje…
Čong-u nebo Han-pin.
- S Han-pinem? - Jo.
Něco mi říká, že to bude Čin-jong.
Min-su by chtěla jít do Ráje…
s Čin-jongem.
S Čin-jongem.
Čin-jongu, sbalte si věci do Ráje a přijďte k táboráku.
No teda…
Užij si to.
Řekl jsi, že tam pojedeš.
- Ty jo, to je zvláštní. - Hned, jak jsi přišel.
Co se na něm ženám tak líbí?
Pan Populární.
Čin-jong je prostě…
V Ráji je častěji než v Pekle.
Je fakt populární.
To teda jo.
Jako bych měla na nohách pytle s pískem.
- Nemohla jsem si nazout boty. - Protože ti uvízly?
- Takže… - Copak?
To jsem si fakt nepředstavoval.
To asi nikdo.
- Jako fakt. - To jo.
- Jaká byla jejich reakce? - Jejich?
Nevěděla jsem, že se to bude hlásit.
Jejich reakce byla…
- Ano? - Jasně, že všichni
byli překvapení.
Já jsem byl taky.
Jsi v pořádku?
Jo.
Tohle mě vlastně nutí k většímu zamyšlení.
Je opravdu příjemné udělat krok zpět a znovu o věcech přemýšlet.
Pokud s ní Čin-jong pojede
a nebudou si rozumět…
- Uvidíme. - Může to být fajn.
No jo.
Předtím něco řekl, když šel do Ráje se Sul-ki.
Byla jsi tam, Sul-ki?
- Počkat, ty o tom nevíš? - O čem?
Čin-jong řekl, že když šel do Ráje se Sul-ki…
- Mělo to silný vliv? - Jo, silný vliv. Slyšelas ho?
- Ne. - To bylo…
Nevědělas to?
- Silný vliv… - Sul-ki tam nebyla.
Bylo to tak silné, že pokud s někým
- neprožije něco silnějšího… - Přesně.
- …jeho city se nezmění. - Nezmění.
Ty jo.
- Kdy? - Kdy to bylo?
- Nebylo to, když jsme byli tady? - Jo.
- Že jo? Pamatuju si to. - Ale mně řekl,
že kdykoliv se o tom s někým bavil, řekl jen, že to bylo v pohodě.
To řekl taky. Ale pak jsme s ním mluvili znovu.
Fakt?
Silný vliv.
- Silný vliv. - Můžu říct další důležitou věc?
Jo.
Včera večer, když jsme všichni společně popíjeli, řekl:
„Upřímně, myslel jsem si, že mě to tak silně ovlivnilo,
„že se můj názor nezmění, pokud s někým jiným neprožiju něco silnějšího.
„Ale teď, když o tom přemýšlím,
„pokud se budou hromadit drobnosti,
„myslím, že by to na mě také mohlo mít obrovský vliv.“
To je podle mě důležitý bod pro to, jak se budou odteď věci vyvíjet.
- Co tím myslí? - Nevím.
Co má na mysli?
- Je prostě… - Je tak těžké
- říct, co si myslí. - Nevím.
Nerozumím mu.
Co myslíš ty?
Je to válka.
Řekla to s úsměvem.
Řekla s úsměvem, že to je válka.
To je šílené.
To je zábava.
Fakt zábava.
Vlastně jsem rád.
Fakt, že jo.
On je pryč a ona stále tady.
- No jo. - Jako fakt.
Takže i kdybych byl vybraný a Sul-ki tu zůstala,
a oni by tu byli spolu,
- ještě víc by nás to odcizilo. - Aha.
Je už tak hrozné, že nezbývá moc času.
Mám pocit, že by mi mohl všechno vzít,
takže jsem fakt nervózní.
Docela se mi ulevilo.
Jaké máš plány na dnešek?
Já?
Budu se o ni starat.
Starat?
To je dobře.
- To je pro něj příležitost. - Právě.
Je jí tak oddaný.
Ano. Ale zatímco Čong-u myslí na Sul-ki,
ta říká, že to je válka.
Právě.
A on to neví. Ach jo.
Je těžké pochopit něčí city.
To je tak hezké.
Byli jste tu brzo.
- Hej! - Pane jo!
Vzal ji za ruku?
- Co? - Jo.
- Je v tom přirozený. - Že?
Ty dva to zaskočilo.
- Čin-jonga to zaskočilo. - To jo.
RÁJ
To je tak hezké.
To teda.
Co to je za místo?
Dívej na tohle. Šílené.
SAUNA
To je neskutečné.
Moc pěkné.
Opravdu pěkné.
- Že jo? - Jo.
- To bude ten bazén. - Jo.
Jsem tak šťastná.
Našel jsem to.
Vypadá to dobře.
Objednáme si všechno.
Mám závrať.
Něco, o čem mi vyprávěly holky.
- Co? - Myslím, že tohle.
- Prý bylo dobré tohle. - Dobře.
- Jehněčí kotlety? - Dobře.
- A tohle. - Tohle je prý dobré.
Prý tu jsou dobré sašimi.
Prý je musím zkusit.
- Ach, ten… - Věděl jsi to?
- Ano. - Že byly v Ráji?
Fakt? Tak to jo.
Můžu se podívat na dezerty?
Sním horu dezertů.
- Já taky. Objednáme tyhle? - Dobře.
- Objednáme tyhle dva? - Jo.
- Zkusíme 63? - Šedesát trojku?
Jo. Objednáme všechno.
So-i vypadá šťastně.
Konečně má, po čem toužila.
Se-čun vypadá, že to tam vlastní.
Jako syn majitele hotelu.
To teda jo.
Ještě nikdy jsem nikoho takového neviděl.
RÁJ: MIN-SU A ČIN-JONG
- Budeme si povídat při jídle? - Jo.
- Mám hlad. - Dobrou chuť.
Dnes ti to šlo.
Děkuju.
Ale myslím, že jsem ještě nic neudělala.
Na zdraví.
Pane jo.
Vypil jsi to.
- To je špatně? - Na ex.
- Měl jsem jenom sodžu… - V pohodě.
- Ne, já jen…
Ale napadlo mě, jestli to nedělám špatně.
Z hlediska etikety pití.
- Promiň. - To je poprvé.
- Promiň. - Nevadí.
- Je to poprvé. - Buď svůj.
Dobře.
Piješ hodně.
- Je to poprvé. - Chápu.
- Jako panáky… - Jsi vtipný.
Aha.
Jak si dáme tohle?
- Tohle? - Musíme to sestavit.
Udělám to.
Děkuju.
Chutná ti ten burger? Dáš si ještě?
- Dáš si víc? - Jo.
Byl dobrý od prvního sousta.
Takže, co vlastně děláš?
Hodně mě to zajímá.
Jsem…
- Tedy býval jsem vojákem z povolání. - Fakt?
V Podvodním demoličním týmu. Slyšela jsi o tom?
Jo, slyšela.
Sloužil jsem, pak mě propustili.
Takže teď jsem youtuber.
- Fakt? - Jo.
- To dělám teď. - To jsem nečekala.
- Fakt? - Jo.
Takže…
co děláš ty?
Nedávno jsem založila internetový obchod,
který provozuju.
A taky jsem modelka.
- Fakt? - Jo.
Jsem CEO eshopu s oblečením a také modelka na volné noze.
Je mi 26 let.
Mám na starosti úplně vše, co se týká mého obchodu.
Sama si vybírám oblečení, fotím se v něm a nahrávám to na internet.
LIM MIN-SU, 26 LET, CEO ESHOPU, MODELKA
To je úžasné.
CEO obchodu ve 26 letech?
Jo, tak se to dá asi říct.
Takže, zajímalo mě, proč…
Proč jsem si tě vybrala?
- Můžeš mi to říct? - Hodně jsem o tom přemýšlela.
Nevybírala jsem si mezi mnoha.
Aha.
Napadlo mě, že kvůli času bych si měla vybrat jen jednoho
a soustředit se na něj. A při výběru bych měla být rychlá.
Není čas.
Není tolik příležitostí.
Která žena je ti teď nejbližší?
- Mně? - Jo.
- Nejbližší? - Jo.
Myslíš, se kterou se cítím příjemně, nebo…
Osoba, kterou nejlépe znáš.
Relativně.
- Tak to bude nejspíš Sul-ki. - Aha.
Řekl bych, že jsem si nejblíž se Sul-ki.
Aha.
Máš radši jemné nebo slané jídlo?
Spíš slané.
- Jaké to je? - Jako voda.
Možná proto, že je to studené.
Chutná to jako voda.
Něco je s tím špatně.
Napravím to.
Jsi srandovní.
- Proč? - Mluvíš hrozně vtipně.
- Měl bych to jídlo napravit. - To jo.
Je to nějaké divné.
RÁJ: SE-ČUN A SO-I
- Dáme se do toho. - Nádhera.
- Dobrou chuť. - Ty jo.
Vypadá to skvěle.
- Dej si tohle. - Dobře.
Začni s tímhle. Hned to bude nakrájené.
Nejvíc jsem zvědavý
- na tvůj věk. - Věk?
- Jo. - Hádej.
Až si dám tohle sousto.
- Dobře. - Pak se tě zeptám znovu.
Tak jo.
Odpovím, až sním tohle.
- Taková dobrota. - To jo.
Je to úžasné.
Taková dobrota, až mě mravenčí.
- Budeme vzájemně hádat věk? - Dobře.
- Můžu hádat první? - Jo.
Dvacet sedm?
Máš pravdu.
- Fakt? - Jo.
- Vážně? - Jo.
Uhádla jsi to. Jak jsi to věděla?
Mám dobrou intuici.
Lidé to obvykle nedokážou odhadnout.
- Fakt? - Jo.
Fakt. Kolik je tobě?
Dvacet pět?
Ne.
Dvacet tři?
Jsem moc mladá?
Hrozně moc.
Proč? Jsme od sebe jen čtyři roky.
Mám spoustu přátel narozených v roce 1996.
Pokud je ti 23, musíš být na vysoké.
Jo, v posledním ročníku.
Na jaké škole? V Soulu?
- Univerzita Hanjang. - Fakt?
Studuji herectví na univerzitě Hanjang.
Fakt?
Měli byste si dávat pozor.
Na divadelní a filmová studia jsem šla nejprve ze zvědavosti.
Ale zamilovala jsem si proces poznávání postavy
i celou atmosféru s lidmi při natáčení.
I SO-I, 23 LET, UNIVERZITA HANJANG, OBOR DIVADLO A FILM
- Není divu. - Způsob, jakým mluví…
- Byla citlivá. - Vyjadřovala se
- opravdu dobře. - Dává to smysl.
- Aha. - Tak je to u mě.
To je super.
- Hodíš se na to. - Fakt?
Jo.
Zdá se, že ty máš vkus, co se týče módy.
Pracuješ v oděvním průmyslu?
Jsem krejčí.
- Fakt? - Jo.
- Počkat, jako Čin-tek? - Krejčí?
- To je celý Čin-tek. - Je tu Čin-tek.
V pořadu je další krejčí.
PŘED ROKEM
To je Čin-tekův obchod?
OH ČIN-TEK A KIM SE-ČUN
Počkat, to byl Se-čun?
- Měl dlouhé vlasy? - Fakt?
- To je Čin-tek? - Pracuje u Čin-teka?
- Ten týpek s hárem? - Ten týpek s hárem…
To byl vážně on?
Pracuji jako střihač oděvů v krejčovství.
Myslím, že nejlépe vypadám a nejlépe se cítím, když mám na sobě oblek.
Tak mě napadlo, že si obleky sám vyrobím.
Tak jsem se stal střihačem oděvů.
KIM SE-ČUN, 27 LET, KREJČÍ
Není divu. To, co měl na sobě, mu slušelo.
Nebyl to obyčejný oblek.
- To jo. - Zajímavé.
To jsem nečekala.
- Jo? - Ale sedne ti to.
- Fakt? - Jo.
Všechno oblečení, co tu máš, je z toho obchodu?
Jo.
To je super.
Nastříhal jsem látku a ušil si pár věcí.
- Fakt? - Jo.
To je fakt super.
Tak to jo.
- Chtěla jsem se tě zeptat… - No?
Proč sis vybral mě?
Na začátku v jídelně jsi mi byla
moc sympatická.
Byla jsi roztomilá a moc hodná.
Našel jsi cestu sem bez problémů?
Trvalo to déle, než jsem čekal.
Řekni mi, až budeš potřebovat pomoc.
Dobře, děkuju.
Z ničeho nic jsi ke mně přišla a řekla, že se o mě postaráš.
A líbilo se mi, jak jsi byla pořád rozkošná a veselá.
Po našem rozhovoru mě napadlo, že by…
to s tebou mohlo být fajn.
Povídala jsi…
Teď jsem
se všemi jen na úrovni kamarádství.
Takže jsem z toho nejdřív byla smutná.
Nemyslím si, že je to tak špatné, ale stejně jsem trochu smutná.
Říkala jsi, že se k tobě všichni chovají jenom jako kamarádi.
A že jsi z toho nejdřív byla smutná.
Ano.
Tak jsem tě sem vzal, abych ti ukázal, že já to tak necítím.
- Fakt? - Jo.
Jsem dojatá.
Ty jo.
Se-čun je roztomilý.
- Ještě se takhle nechoval. - Nesmělý.
Právě.
Jaké to bylo, než jsem přijel?
Líbil se ti tam někdo?
- Nebo někdo… - No…
Měla bych být upřímná.
Původně se mi…
Mohli jsme si vybrat několikrát, že?
Ale já nikdy nezměnila názor.
Aha.
Protože jakmile k někomu něco cítím,
neměním názor.
Aha.
Ale došlo k jedné události, která všechno vyřešila.
Tak nějak.
Dala jsem mu najevo, co k němu cítím.
Ale on řekl:
„Promiň, ale nemyslím si, že to mohu přijmout.“
Tak jsem se se všemi spřátelila.
Jasně, ale to…
není důležité.
Dobrá.
Na ničem z toho mi nezáleží.
Byl jsem jen zvědavý.
Až se najíme…
Až se najíme?
Říkali něco ti, co tu byli?
Ptala ses jich, co tu dělali?
Slyšela jsem o zábavním…
- O zábavním parku? - Jo.
Nebo plavali nebo si povídali a šli rovnou spát.
Ale to je škoda.
Chci si to tu celé užít, i kdybych měla zůstat vzhůru celou noc.
- Máš na to energii? - Jo. Na cokoliv.
Cokoliv budeš chtít.
- Super! - Jo.
Udělám, co budeš chtít.
Dobře? Prostě si všechno užij.
- Půjdeme všude. - Super.
Se-čun vypadá poněkud nervózně.
- To jo. - Teď se zdá,
že si to So-i se Se-čunem užívá.
Když předtím odcházela do Ráje nevypadala moc nadšeně.
Ale když ji teď vidíme, jak se s ním baví,
mám pocit, že by z toho mohlo vzejít něco dobrého.
Nepřipadá mi, že by k němu So-i v tu chvíli cítila něco víc.
Ale Se-čun vypadá kupodivu víc nervózně.
To jo.
Jeho úzkost a plachost mě znervózňují.
Byla jsi už v takovém bazénu?
Jasně, že ne.
- Ty jo. - Pane jo.
To je úžasné.
Šálí mě zrak?
A nikdo tu není.
- Jako bychom… - …si to tu pronajali.
- Je to nádherné. - To teda.
Copak?
Půjdeme do vody?
- Jo. - Počkat.
- Hej… - Je to moc hluboké.
Opatrně. Pojď pomalu.
- Jsi jako instruktor plavání. - Tudy, prosím.
Plavu.
Je to tu hezké.
Umíš plavat?
Jen trochu.
Natáhni ruku.
Začněme naši lekci.
- Věříš mi, že jo? - Jo.
Uvolni se. Dobře.
Jo, přesně tak.
- Nepouštěj mě. - Výborně.
- Jde ti to. - To je poprvé.
Dobře, teď se zastav.
- Hej, jsi dobrá. Nekecám. - Fakt?
Mám oficiální certifikát, víš?
Instruktor rekreačních sportů 2. stupně.
Tak je to.
- Chceš to zkusit? - Dobře.
Hodně se smějí.
Vypadají jako dobří kamarádi.
Mně připadá, že se Min-su fakt líbí.
Všemu se směje.
- Přece to řekla. - Jasně.
Řekla, že nemá čas, takže si musí pospíšit a někoho si vybrat.
- Takhle nějak to řekla. - Jo.
- Necítila jsem tam přitažlivost. - Necítila jsem to.
Tak mi to připadá.
Čin-jong a Min-su šli do bazénu.
Ale bylo to jiné, než když šel se Sul-ki.
To jo. Předtím to bylo…
- Sexy. - …jako scéna z filmu.
Byla to stejná scéna, ale…
Víš proč?
Měl jiný pohled.
Když plaval se Sul-ki, díval se na ni dost důvěrně.
Ale tady se díval na vše okolo.
- Předváděl se. - Užíval si to.
Vypadali jako přátelé.
- Jako blízcí přátelé. - Přesně.
PEKLO
Jsem zvědavý na všechno.
Budeme se střídat…
A ptát se?
Otázky na ano a ne.
- Že jo? - Dobře.
Jednu smíš přeskočit.
- Mám začít? - Jo.
Vraťme se na začátek. Je tu někdo, kdo se ti líbí?
Přeskočit.
Přeskočit?
Je tu někdo, kdo tě zajímá?
Jo.
Co tě na něm zajímá?
Jestli ho taky zajímám.
Aha.
- Tak to jo. - Jo?
Proč tě to zajímá?
Musí to mít nějaký důvod. Co to vyvolalo?
Co tě na něm zaujalo?
Při povídání s ním to bylo fajn.
Budeš o něj aktivně usilovat?
Zkusíš to?
Jo, to právě dělám.
Momentálně mě to nebaví.
Jen…
cítím, že musím něco udělat.
Kdy začneš jednat?
Co tím myslíš?
Kdy se začneš snažit zlepšit situaci pro sebe?
- Brzo. - Fakt?
- Jo. - Tohle bude taková zábava.
Jsem zvědavý.
- Sul-ki by to nemělo připadat zábavné. - Že?
Čin-jong se jí dost líbil.
- To jo. - Jo.
A pak je tu Nadine.
- Takže ho mají rády tři ženy. - Jo.
Je pan Populární.
Máte otázky pro Sul-ki?
- Chcete se na něco zeptat? - Zajímá nás toho hodně.
- To budou zajímavé otázky. - Přesně.
Je tu jedna osoba?
„Jedna osoba“?
Na koho myslím?
Ano, ne, možná.
- Možná. - Možná?
Je ten člověk, co tě zajímá, teď v Pekle?
Co?
Je teď ten člověk
- v Pekle? - Jo.
Aha.
Když víš, že k někomu něco cítíš, máš tendenci mu to dávat najevo?
Jo.
Když mě něco zaujme, mám tendenci
jít rovnou za tím.
Ale to jsem ještě nepocítila.
Aha.
Myslíš tedy,
že tě bude přitahovat někdo, kdo je k tobě ještě milejší?
Ne.
- Musíš k němu něco cítit. - Jo.
- Takže Sul-ki… - No?
Snažíš se vybrat někoho, ke komu cítíš něco víc.
Už ses…
- skoro rozhodla? - Ne.
Aha. Dobře.
Dobře.
Pokračujeme!
- Už se mi nechce hrát. - Jak upřímné.
- Budu vás poslouchat. - To nevadí.
- To je fakt těžké. - Nedaří se to vyřešit.
Je to tak těžké.
Ale Sul-ki mě překvapila.
Když se Nadine zeptala, jestli ji zajímá
jeden člověk, řekla, že možná.
A pak na otázku, jestli je ten člověk v Pekle,
řekla, že je.
Není to pro Čong-ua velká věc?
Sul-ki měla pocit,
- že na ni Tong-u dost tlačí. - Jo.
Ale na Čong-uovu vlídnost reagovala pozitivně.
- Že? - Jo.
Myslím, že ví, co Čong-u cítí,
a že ho bere dost dobře.
Ale bylo důležité,
že na otázku, jestli by chtěla, aby více vyjadřoval své city,
řekla, že ne.
- Tak si Čong-u říkal… - Právě.
…jestli se víc vyjádřit.
Myslím, že ho to zmátlo.
Čong-u si určitě znovu přemílal tu konverzaci.
ŠESTÝ DEN
Je to tu zvláštně okouzlující.
Můžeme vejít?
- Jo. - Jasně.
Jasně, že jo.
- Můžu si sednout sem? - Jo.
Posaď se.
- Posaď se. - Dobře.
Měli by se brzy vrátit.
To jo.
Jak je přivítáme?
Nebudeme je vítat.
A nepodíváme se na ně.
Jsem zvědavá, jak budou vypadat.
- Zajímalo by mě, jak se cítí So-i. - Mě taky.
- Změnilo se něco? - Jaké to asi bylo?
- Co So-i? - Že?
Všichni jste mluvili s Min-su.
Jaká vám přišla?
Prý se jí rozbuší srdce s klukem, se kterým se cítí pohodlně.
Když se s klukem baví
a je to fajn, protože cítí porozumění,
pak se cítí pohodlně. A rozbuší se jí srdce.
Takže, když odjeli, přemýšlel jsem o tom
a mám pocit, že se k ní Čin-jong hodí.
Podle mě se budou cítit pohodlně.
- Jo. - Máš pravdu.
- To mi přišlo. - Fakt?
Když jsem přijela s Čin-jongem z Ráje,
druhý den jsem si s ním připadala o něco blíž.
Kdyby nešel do Ráje,
možná bychom se tu spolu mohli víc bavit.
Kdybych řekla, že mě to nemrzí, lhala bych.
Ale to, že mě to mrzí, neznamená,
že si přeju tu situaci nějak měnit.
Teplíčko.
- To je ta knížka od Čong-ua. - No jo.
Nebuďte moc nervózní, když někoho potkáte.
Pokud se cítíte napjatí, příliš se snažíte.
Nesnažte se tolik, nakonec se to vyřeší.
- To je… - Jestli
se po přečtení Čong-uovy knihy rozplakala…
- To je dobré znamení, že? - Jo.
Ale asi si to vyložila jinak, než jak to Čong-u myslel.
Nepřečetla si to jako jeho city vůči ní.
Čong-u jí chtěl tu knížku dát,
protože jí chtěl dát najevo své city vůči ní.
Ale myslím, že si ta slova vztáhla na své city
vůči Čin-jongovi, což je smutné.
Nemůžeme vědět, proč plakala.
- Vyplývá to z kontextu. - Jo.
Že se takhle Čong-u cítí.
Ale možná si Sul-ki myslí, že to odráží i její city.
Máš pravdu.
- Náhle je vlhko. - Vlhko?
- Cítil jsem to hned při příletu. - Aha.
Min-su, opatrně.
Jak jsi pustil větev, bouchla mě.
- Tak jsem ji držel zbytečně. - Ale díky.
Proč je tu ticho?
- Moc díky za všechno. - Děkuju.
- Uvidíme se. - Dobře. Bylo to fajn.
Jo, já si to taky užil.
Kdo je to?
Hele, kdo přišel.
So-i,
- užila sis Ráj? - Vítejte.
A co ty, Min-su?
- Pane jo. - Ty jo.
Co to je za sako? To jsi neměla.
- Čí je? - Je koupené.
- Byli jste nakupovat? - Není Se-čunovo?
Jo, je.
- Zajímavé. - Jaké to bylo?
Vypadáš tak šťastně.
Dobře jsem se vyspala.
A oba tak milujeme dezerty, že jsme si dali tři dortíky.
A měli jsme ovoce.
- Zkoušeli jste všechno. - Jo.
- Máte rádi dezerty. - Jo.
Jo.
Bylo mi příjemně.
- Mají měkké postele. - Že jo? Je to jako spát na obláčku.
Rozvinuly se nějak víc tvé city?
Trochu jo.
I tady jsme si byli blízcí, takže…
Jsi tu teprve den…
Povídali jsme si.
Bylo to s ní moc příjemné a zábavné.
- Aha. - Jo.
Hodně jsme si povídali, a teď, co jsem tady v Pekle,
myslím, že se tu budu cítit příjemněji.
- A to je vše. - To je fajn.
Proč tleskáme?
Teď je řada na Min-su.
Mám stejné pocity. Bylo to příjemné a fajn.
Jedli jsme tam a plavali. Pak jsme si na hotelu povídali.
Povídali jste si hodně?
Asi jo. Povídali jsme si dost dlouho.
Jaký byl tvůj nezapomenutelný okamžik?
Asi v tom bazénu.
Nebo okamžik, který tě nejvíce nadchl?
Není to to samé?
- Takže ten bazén? - Tak to jo.
- Šli jste plavat? - Jo. Chvilku jsme plavali.
Neplavali jste opravdu, že ne?
Trochu jo.
- Opravdu? - Fakt tam plaval.
Na tvrdo.
Co jste dělali včera?
- Včera? - Jo, to mě zajímá víc.
To je tajemství.
- Neřekneme. - Co jste dělali?
Šel jsi do Ráje, takže…
Řekneme ti to, když dnes do Ráje nepůjdeš.
Viděly jste, jak si ten druhý pár rozuměl.
Jaké vám to připadalo?
- Nebo jak vám to přišlo u vás? - Skoro nic, že?
Když jsme odlétali, vypadali, že se cítí nesví.
Ale na zpáteční cestě působili, že se hodně sblížili.
Vypadalo to, že se o ni hezky stará.
Bylo to vidět.
Počkat. Se Se-čunem jsme si sdělili spoustu informací.
Vy byste měli taky.
- Pardon, ale takhle to je. - No tak!
- Nechoď tam. - Řekni nám o Ráji.
- Nechoď do Ráje. - To rande sis užil.
No tak, byli jste tam spolu.
A navíc hezky voníš.
- Takhle to tedy bude? - Dobře.
A dokonce ses vystrojil do bílého.
Co?
Peklo pro nezadané je nejžhavější peklo na světě.
Za chvíli si zahrajete hru, ve které můžete vyhrát cestu do Ráje.
Účastníci, přijďte prosím na pláž.
Jdeme na to!
A je to tu.
- Moc si nevěřím. - Je to tu.
- Fakt chci vyhrát. - Já taky.
Fakt musím vyhrát.
Se-čong…
- Zaslouží si to. - Prosím.
Prosím.
Se-čong, máš na to.
Asi děláme něco podobného.
Ženy a muži zvlášť.
Jak to ale spolu souvisí?
Co to je?
Co myslíš, že budeme hrát?
- Jsem zvědavá. - Že?
Tamhle je voda a tady…
Písek.
- Možná se budeme strkat. - Teď…
Bahenní zápas.
Spíš krvavý zápas.
Zkouším tu spoustu nových věcí.
Tady?
Nyní začne hra účastnic
o rande v Ráji.
HRA ŽEN
- Co? - Hra žen?
Hra žen.
Nebudou muži a ženy zároveň?
Tohle jsem nečekal.
Pouze tři nejlepší výherkyně
si mohou vybrat účastníka, se kterým by chtěly jet do ráje.
Mohou jet tři z nás?
- Co když si vybereme stejně? - Nemůžeme pak jet?
- To se nedá. - Nepůjdeme?
První místo si vybere první.
Co když budu druhý, ale mou lásku vybral ten přede mnou?
Co pak?
Vybereš si jiného.
- Přesně. - Pojedeš jen tak s někým?
- Ale… - Tak si
vybereš druhého oblíbence.
- Druhého, o koho ses zajímal. - Druhého v řadě.
Dnešní hra bude
korejský zápas.
- Ty jo. - Korejský zápas?
Korejský zápas.
- Ty jo. - Zápas?
- Ty jo. - To jsem nikdy nezkoušela.
Pane jo.
- To jsem nezkoušela. - Taky ne.
Korejský zápas?
Nejprve si každá z účastnic vytáhne míček z černé krabice.
Ty s míčky se stejnou barvou budou bojovat spolu.
- Pane jo. - Drsné.
- To bude náhodné. - Chci So-i nebo Sul-ki.
Pravidlem hry je, že pokud jakákoli část těla nad koleny
dopadne na zem dříve než u soupeřky, prohráváte.
O prvním, druhém a třetím místě rozhodnou nejrychlejší vítězky.
Ta, která vyhraje nejrychleji, bude první.
Stačí to rychle ukončit.
Musíte být agresivní.
Vytáhněte si prosím míčky.
Na začátku hry půjde o velikost.
Nebude mít So-un
nebo Nadine fyzickou výhodu?
A taky Se-čong.
- Jo, Se-čong. - I ta.
Tentokrát na to půjde tvrdě, že?
- Jsem nervózní. - Ty jo.
- Červený. - Jsem nervózní.
Hej, taky červený!
- Ty jo. - Stejné váhy.
Stejná váhová kategorie.
Jsou stejně velké.
- No tedy. - Ach jo.
Budeme muset zápasit spolu.
Jsem nervózní.
Zelený.
Ach jo, bojím se.
- Zelený. - Obě zelený!
Co?
Jako jak?
- Obě vytáhly zelený! - Vytáhněte si.
Spolu?
- Jo. - Spolu.
- Zase prohraju. - Jak se to znovu přihodilo?
- To bude zajímavé. - Jak je to možné?
To je fakt úžasné.
- Jak se to tak dobře sešlo? - Že?
Asi zápasí poprvé.
- Jo. - Proč by ne?
Tyhle zápasy se dělají jen na základce, že?
Je to trapné před klukem, kterého máš ráda.
- Ale měly by. - Můžou vyhrát cestu do Ráje.
Musí se snažit, aby si mohly vybrat.
Jsi silná?
- Bojím se. - Nevím, je to poprvé.
Tohle je prostě…
Počkat, fakt se tě bojím.
Bojím se.
Chci jít do Ráje. Byla jsem tam jen jednou.
Do toho.
Jsem nervózní. Ty jo.
Máte obě štěstí.
Fakt máte štěstí.
Málem jste musely být s vysokými.
Sul-ki i So-i si vybraly červený míček.
Vstupte prosím do ringu.
Jsem nervózní, protože nezápasím.
- Že jo? - Je to divné.
Sledovat hru je napínavé.
- To jo. - Proč jsem tak nervózní?
- Nedokážu dýchat. - Pane jo.
Počkat.
Ty jo.
Musí být tak nervózní.
Obě se tváří vážně.
Hele, fakt se tváří vážně.
- Co budou dělat teď? - Takhle se chytíte.
Musí se dostat do dobré pozice.
Pane jo.
Zvládnete to.
- Zvládnete to. - Dáte to!
- Dáte to!
- Nebojte se. - Dáte to.
Připravit.
- Už teď je to napínavé. - Jsou vyrovnané.
Už jsou napjaté.
- Jejda, nedokážu se na to dívat. - Pane jo.
Hele, dívejte!
Přehození nohy.
- Je drsná. - Co se děje?
Ty jo, drží se.
- So-i neupadla. - To ne.
- Šly jí i kohoutí zápasy. - Jo.
Ty jo, drží se.
Ty jo, počkat.
- Počkat. - Co to?
- Ty jo, počkejte. - Co to?
- Počkat. - Co to?
- Hele! - Pane jo!
- So-i vyhrála? - Vyhrála.
Pane jo!
- Ztratila při zápasu rovnováhu. - Jo.
Sul-ki se snažila.
- Snažila se, ale… - Ty jo.
Jsi v pořádku?
- Vyhrává So-i. - Jsi OK?
Její čas byl 6,40 sekundy.
So-i byla tak…
- Ty jo, So-i. - So-i je hustá.
- Výborně. - Skvělé.
- So-i je silná. - Je fakt silná.
Nedala se, že ne?
- Že jo? - Vůbec se nedala.
Druhý zápas bude
mezi Min-su a Se-čong, které si vytáhly zelený míček.
Prosím, vstupte do ringu.
Je to jako finálový zápas.
Chci, aby vyhrála Se-čong, protože ještě nebyla v Ráji.
Fandím jí.
- Se-čong. - Přesně.
Chci, aby jela alespoň jednou.
Se-čong se tváří prostě…
Ani jedna nebude jemná.
- Jsou odhodlané. - Ty jo.
Je to velký zápas.
- Dáte to! - Dáte to!
- Nebojte se.
- Myslím, že jsou nervózní. - Jo, je to vidět.
- Obě mají pevný stisk. - Fajn!
Jsou celkem agresivní.
Jsou silné.
Ne, Se-čong…
- Ne. - Se-čong.
- Se-čong, aspoň jednou.
- Dáš to! - Do toho!
Sundej ji a…
Už je to pět vteřin.
- Sundej ji. - Už pět vteřin.
- Ty jo! - Jéje!
Jejda!
Nemůžu se na to dívat.
- Budu brečet. - Ach jo.
Proč se jí nedaří?
Min-su vyhrává. Její čas byl 7,24 sekundy.
Vedla sis skvěle. Škoda.
Ironické. Ty, které se snažily, prohrály.
Já vím.
Min-su i So-i včera spaly v hotelu.
Se-čong byla v Pekle šest dní.
Přesně.
- Neporaň se. - Snaž se.
Poslední zápas se odehraje mezi So-un a Nadine, které si vytáhly žlutý míček.
Prosím, vstupte do ringu.
- Do toho! - Máte na to!
- Neubližte si.
Do toho. Zvládnete to.
Neubližte si. Opatrně.
So-un je v tom dobrá.
Má dobré těžiště.
Nadine je hodně sportovně založená.
- Aha. - Možná vypadá hubeně, ale je silná.
Ale u So-un je vidět dobré těžiště.
Jung-če říká, že si So-un vede dobře, i když nic neudělala.
To je roztomilé.
- Asi ji zvedne. - Jo.
Připravit.
- Hned se zvedla. - Super, tohle je jiné.
Hele, jak se drží.
- Nadine je vysoká. - Je nejvyšší.
To jo.
Ty jo, Nadine.
Pane jo.
To je dovednost?
Co to bylo?
- Páni. - No teda.
Kdo vyhrál?
Kdo to vyhrál?
Co se stalo?
- So-un první… - Dopadla první.
Nadine vyhrává. Její čas byl 7,68 sekundy.
- Co? Já vyhrála? - Spadla jsem první.
- Nadine vyhrává. - Výborně.
- Ty jo! - Výborně!
Dobrá práce!
Ty jo, skvělý zápas.
Skvělý zápas. Jako v reálu.
- Dobře ty. - Dobře ty.
- Jsi tak silná. - Tvoje nohy.
Zde jsou výsledky zápasu o Ráj.
Na prvním místě je So-i s časem 6,40 sekundy.
Opět vyhrála.
Na druhém místě je Min-su s časem 7,24 sekundy.
Zase pojede.
Na třetím místě je Nadine s časem 7,68 sekundy. Gratulujeme.
Ty jo, to je super.
Jejich výběry se budou asi krýt.
Určitě.
Min-su i Nadine se líbí Čin-jong.
- To jo. - Jo. Tak to očekáváme.
Min-su si znovu vybere Čin-jonga.
Pojedou spolu.
- Jo? - Jo.
Fakt?
- Ale zbytek… - Počkat. So-i.
- So-i. - Nevybere si Jung-čeho, že?
Opravdu se bojím.
To by bylo dost…
- Fakt. - So-i si podle mě vybere Jung-čeho.
- Ne, ale… - Je to těžké.
- So-i by si předtím vybrala Jung-čeho. - Jo.
Ale už je minulost.
- Jo. - Právě.
Ale možná by s ním chtěla mluvit na takovém hezkém místě
s příjemnou atmosférou, jakým je Ráj.
- Myslím, že jo. - Jo.
- Asi jo. - Já vím, že jo.
- Přemýšlej. - To neudělá.
- Ne? - Ne.
Jiná možnost není.
Ne.
Už jste se rozhodly, s kým půjdete?
Tohle nesnáším.
- Proč? Máš moc možností? - Nesnáším to.
- Nebo to, že si musíš vybrat? - Jo.
- Mám víc možností. - Aha.
Ale právě jsme se vrátili a jdeme znovu.
Vybereš sis stejně?
- Nevím. - Jo?
Nevím.
- Jo? - Nejsem si jistá.
Tohle je důležité.
Pro Nadine.
- Pro Sul-ki taky. - Jo.
Jo.
Budu o tom muset víc přemýšlet.
Takže jsou tu kluci, které jsi nepoznala?
Jo, přesně tak.
- Kluci, se kterými jsem nemluvila. - O tom jsem taky přemýšlela.
- Někdo, s kým jsem nemluvila. - A někdo, kdo mě zajímá.
- Aha. - Aha.
O tom rande v Ráji je.
- To jo. - Abychom je lépe poznaly.
- To jo. - Příležitost.
Jdi do toho.
Neustále povzbuzují lidi před sebou.
„Jdi s někým jiným.“
„Jo, jdi s někým jiným.“
Roztomilé.
Mám z nějakého důvodu pocit, že dnes to bude…
No…
Nemůžeš jít se stejným člověkem jako včera.
Nebo pokud už šly…
- Ne. - Ne, to ne.
Nic z toho.
- Protože to vyhrály v zápase. - Je to pravidlo.
- Pravidlo. - Čin-jong nejspíš pojede.
Ale já tu chci dnes zůstat.
Už se ti to omrzelo?
Ne proto, že bych si myslel, že budu vybrán.
- Ale tady je zajímavá atmosféra. - Aha.
Jenže furt chodím tam, a tam vše je připravené.
To by mohlo být psychicky…
Já takové prostředí špatně snáším.
Copak?
Chci s tebou mluvit.
- Se mnou? - Jo.
- Můžeme teď? - Jo.
Chceš si promluvit?
Bude mluvit o Jung-čeovi?
Je to o Jung-čeovi.
- Přestaň. - Ani náhodou.
Jak to „ani náhodou“? Víte, co se stane.
Rozhoduju se mezi dvěma možnostmi.
První je někdo, koho si vážím.
A druhou je někdo, s kým se zbavím přetrvávajících pocitů.
Nevím, co mám dělat.
Ale ty jsi moudrá, tak jsem si přišla pro radu.
- Jsem moudrá? - Jo.
- Včera jsi tam byla taky. - Jo.
Jak se s v Ráji cítila?
Jaké to bylo? Jak jste to strávili?
Se Se-čunem jsem si to užila, bylo to fajn.
Cítila jsem se o dost líp,
když jsme si povídali.
Ale cítím spíš vděčnost než cokoliv jiného.
Tak nějak.
Když jsem se cítila ztracená,
- vzal mě do Ráje. - Aha.
Ale když se rozhodnu pro toho druhého,
vím, že s ním nemám moc šanci.
Pokud pro něj rozhodnu.
Ale upřímně…
když se zamyslíš, čas v Ráji by sis měla užít.
Jo.
Kdybych byla na tvém místě, chtěla bych si dát dárek
a udělala bych si rande v Ráji jiné než včera.
- Protože sis to zasloužila. - Jo.
Je to příležitost.
Nikdo ti neřekne opak.
Že?
Myslím, že máš pravdu.
Je to jako si dát dárek.
Tato věta zní správně.
Jo.
To je ironická situace.
So-i je povzbuzená.
- Jasně. - Jo.
Ale pokud tam vezmu někoho, kdo ke mně nic necítí,
opravdu to pro mě pak bude jako dárek?
Čas, který bych s ním strávila, by pro mě dárek nebyl.
Ale pořád v ní přetrvávají pocity,
kterých se chce zbavit.
V tom případě tam půjde,
aby se znovu dozvěděla, co cítí on.
Plánuje to dělat dva dny?
Nebylo by to vůči ní kruté?
- Ale… - Já myslím,
že to, že se chce zbavit přetrvávajících pocitů, je lež.
- Jo. - Je to jen záminka.
Přesně.
Já se nedokážu na Jung-čeho podívat, jestli tam pojede.
- Je to těžké. - So-un je klidná.
- Jak to? - No ne?
- Ví to. - Je prostě taková.
Kdybych byla So-un, řekla bych: „Udělej, co budeš chtít.
- „Do toho.“ - Jo.
Pokud je So-i ten typ, co dokáže vyjadřovat city takhle,
- řekla bych, ať s ním jede. - Jo.
„Prostě jeď.“
- „Do toho.“ - Protože víme, že So-i
- to měla nejtěžší. - Jo.
Zaplav si tam.
- Užij si to. - Ne.
Ne, So-i.
Ne.
Chtěl bych, aby šli spolu.
- Musí. - So-i, ne.
- Ne, So-i, jeď. - Jeď.
- Je dobré jet… - Udělej, co chceš.
- Nadine. - Ano?
Vybrala sis někoho?
- Jo. - Už ses rozhodla?
- Jo. - Fakt?
Nevím, jestli mám jít s tím, kterým jsem si jistá,
nebo zkusit někoho jiného.
Je to těžké.
Je moc brzo.
Jsi tu tak od poloviny.
Tím, že jsi přišla později, není špatné poznat další lidi.
Jdu si vzít bundu.
Je ti zima?
- Ne. - Fakt?
Nadine je roztomilá.
- To teda. - To jo.
Líbí se mi.
Snaží se, aby Min-su šla s někým jiným.
Chceš hrát kostky?
- Co? - Zahraješ si?
- Kostky. - Ne.
- Ne? - Ne.
Musím přemýšlet.
- Fakt? - Jo.
Nevím, co budu dělat.
Potřebovala jsem být první.
Měla jsem získat první místo.
Takže hádám, že máš v hlavě všechny seřazené?
Chci jít s někým, kdo se mi opravdu líbí.
Tak to jo.
- Ale to nemusí být možné. - Jo.
Proto mám trochu obavy.
- Protože by mohl jít s jinou? - Jo.
Vlastně mám velké obavy.
Je tohle Sul-kina matrace?
- Jo. - Aha.
Hej, určitě četla tu knihu.
Možná, že ne.
- Myslím, že jo. - Četla ji.
- Fakt? - Jo.
Opravdu?
- To je fajn. - Máš radost.
Ne, nemám.
Řekla, že si ji první den nečetla.
Jsou tvé city k jedné osobě obvykle tak silné?
Jo, ne…
- Nenecháš se zviklat? - Ne.
Myslím, že se o to snaží každý.
Myslím, že se můžu pokusit být trochu odvážnější, když už jsem tady.
Ahoj.
- Promiňte. - Ahoj.
Je furt tam?
Asi jo.
Ještě jsem ho neviděl vyjít.
Proč?
Chci s Čin-jongem mluvit.
Co mám dělat?
- Co mám dělat? - To je srandovní.
Mám počkat?
- Co mám jenom dělat? - Co ti zbývá než čekat?
Mám za ním jít? Co mám dělat?
Půjdu s tebou.
- Ahoj. - To není ono.
- Aby to… - Ahoj.
Ahoj.
- Získáváme je z chrámů. - Aha.
Chceš si jít dát vodu?
- Dobře. - Třeba i oba?
Se-čong se taky snažila.
- On je tak populární. - Jako fakt.
- Čin-jong se líbí čtyřem. - Jo.
Nefunguje to.
Vše je příliš složité.
Čin-jong zatřásl s děním.
- Jako fakt. - Že?
Už je to doba, co jsme si povídali.
- Díky, že jsi se mnou šel. - Jasně.
Děkuju.
Dobře.
Jak bylo včera v Ráji?
V Ráji? Včera?
Ráj je podle mě prostě…
- Pokaždé hezký? - Hezký.
Hezké místo.
Jak ses tam cítil?
No…
nebylo mi úplně příjemně.
- Asi tak. - Aha.
Myslím, že se tok všeho přeruší,
kdykoli někam takhle jdu.
Zpočátku to takové nebylo.
Takhle to začalo být, jakmile jsi přišel.
- Fakt? - Jo.
Lidé teď aktivně chodí ven. Stejně jako my teď.
Průběh se tak přerušuje, když lidé mluví.
Trochu jsi tím vším zamíchal.
Vším jsi zamíchal.
- Je to těžké. - To zní složitě.
To je.
Je to dost složité.
Celou dobu to pro mě bylo jednoduché.
Bavila jsem se s kamarády.
Ale teď mám pocit, že by to nemělo být tak jednoduché.
Hlavně ne dnes.
Myslím, že to začalo dnes.
Jasně.
Kdy se mi změnily pocity.
Situace je složitější, než jsem si myslela.
- Tady. - Situace?
Pro tebe to není složité, že ne?
Pro mě je to taky složité.
- Fakt? - Jo.
Co je složité? Povíš mi to?
Vždy, když mluvím s někým novým,
mám trochu jiné pocity.
Takže nevím,
jestli to znamená, že se mi líbí ta, která ve mně vzbuzuje zvědavost,
nebo ta, která mi rozbuší srdce,
nebo ta, se kterou se dobře bavím.
Asi jsem si ještě nestanovil kritéria.
Takže se ti líbí tři?
To mě zajímá.
Ty ve mně vzbuzuješ zvědavost.
- Já? - Jo.
A myslím, že jsi také okouzlující.
Oceán je tak krásný.
Počasí je sice hnusné…
ale moře je super!
Jo, moře je…
Znáš film Jurský svět?
- Jurský svět? - Jo, ten.
Podívej se tam.
To je jak v Jurském světě.
No jo, máš pravdu!
Stejná atmosféra.
Znáš film Láska na druhý pokus?
Láska na druhý pokus?
- Jo, ten. - Ne.
Neznáš?
Jak to mám říct?
Je to jako melodrama, ale…
Melodramata mám ráda.
Romance je jiná než melodrama.
- Jiného? - Jo.
Jak? Nevím, v čem je rozdíl.
Melodrama je…
Romance a melodrama?
Opravdu? Je melodrama romantika?
Ahoj?
- Vítej. - Je zima.
- Není ti zima? Vezmi si mou deku. - V pohodě.
- Tobě je zima. - Vezmi si ji.
- Odcházíš? - Tamhle je další.
- Tamhle. - To nevadí.
Musím už jít.
Pa.
- Pa. - Pa.
Přišla jsi.
Jo. Slyšel jsi to?
Min-su.
Nadine.
Kde jsi byla?
Já? Na pláži.
- Na pláži. - Je tu teplo.
Kde je Čin-jong?
Povídá si s Min-su.
Šel za ní?
Zdálo se mu to hezké.
Min-su přišla sama.
- Povídala sis s Čin-jongem? - Jo.
S Čin-jongem?
Upřímně řečeno, nevím, co si Čin-jong myslí,
nebo co…
Nemám ponětí, co si myslí!
Vůbec ho nechápu.
Nedokážu ho pochopit a mate mě, takže jsou
moje pocity trochu komplikované.
Začaly být ještě komplikovanější.
- Musí být vážně frustrovaná. - Jo.
To znamená, že Čong-u má šanci.
Opravdu má šanci.
To teda jo.
Čong-u.
Můžeme si promluvit?
Prý jsi tu knížku četla.
- Jo. - Řekla mi to Nadine.
Otevřela jsem ji včera i dnes.
- Takhle? - Jo, ale…
Ale dnes jsem si přečetla tuhle stranu
- a hodně mě to přimělo přemýšlet. - Aha.
Nejdřív ti utřeme slzy.
Vlhčený ubrousek…
Proč mi dáváš vlhčený ubrousek, když brečím?
Jejda, promiň.
Já si říkala, že jí měl dát kapesník, ne vlhčený ubrousek.
To je jeho kouzlo.
- Jeho kouzlo. - To je jeho kouzlo.
Proč mi dáváš vlhčený ubrousek, když brečím?
Jejda, promiň.
Jsem taky rozrušený.
Zase?
Tady máš.
Můžeš mluvit se zrcadlem.
Podržím ti ho.
Nechceme, aby se ti zničil make-up.
Abych řekla pravdu, od té doby, co jsme tady,
jsem nezažila moc těžkých chvil.
Ale myslím,
že dnes to bylo poprvé, kdy to bylo těžké.
Celý život dělám,
co se mi zrovna zachtělo.
A všech věcí,
které jsem chtěla, jsem vždy dosáhla díky své tvrdé práci a vůli.
V životě jsem…
všeho dosáhla.
- Aha. - Po příchodu sem jsem si
vyzkoušela, jaké to je, když se nedaří.
Tak jsem si na tebe vzpomněla.
Myslím, že to pro tebe
muselo být hrozně těžké.
Víc, než jsem si myslela.
- Aha. - Jo.
Upřímně řečeno, vidím,
jak se o mě snažíš.
- Aha. Všimla sis toho. - Lhala bych,
kdybych řekla, že ne.
Ano.
To, že se hodně snažím,
neznamená, že za to něco očekávám.
Jen poslouchám své srdce a dělám, co mi říká.
Od začátku
jsem volil jen tebe.
Nikoho jiného jsem nevnímal.
Nevím proč, ale tak to cítím.
To, že mě volíš už od začátku,
mě trochu překvapuje.
- Jen… - Ty jo.
…jsem chtěl jít do Ráje s tebou,
tak to bylo těžké, ale…
Tumáš.
Vydrž.
Je pryč.
- Už neplakej. - Chtěla jsem se snažit
a tu příležitost
využít na tobě.
Dnes
jsem chtěla jít s tebou, Čong-ue.
- Fakt? - Jak jsme zápasily.
Když se tu rozbrečím, bude to divné,
tak slzy zadržím, protože mám tendenci brečet.
Jsem dost citlivý.
- Tak si pobrečme spolu. - Jo?
No páni.
Příští hru vyhraju. Slibuju.
Dobře? Vyhraju, ať se děje, co se děje.
Ale pokud tě dnes vyberou, jdi tam a bav se za mě.
To asi není možné.
- Měl bych úzkost. - Nevadí.
Chci tam jít s tebou, takže si nemyslím, že bych se bavil.
Fakt bych to nezvládl.
Jsem rád, že jsi mi to řekla.
Takhle šťastný jsem tu ještě nebyl.
- Fakt? - Netvářím se…
- Netvářím se podle svých emocí. - Fakt?
Jo. Každopádně…
Přečetl sis svou knihu?
Jo, všechny, co tu mám.
- Všechny, ale… - Fakt?
- Všechny? - Jo.
Jsi tady a…
Jenom si tu čtu.
Čtu spoustu knih, rozdělávám spoustu ohňů
a čekám na tebe.
Jo.
A když se vracíš,
jsem zvědavý a ptám se tě na to, co jsi dělala.
Aha.
Chci s tebou jít brzy na rande.
Čong-u bude v pořádku, i kdyby se do Ráje nedostal.
Ale Sul-ki si četla v té knize a řekla, že dnešní den byl nejtěžší.
Z té pasáže byly cítit
- všechny okolnosti a pocity. - To jo.
Když člověk prochází těžkým obdobím,
myšlenky na randění se mohou trochu změnit.
Čong-u stojí po jejím boku, ať se děje cokoli.
- Byl tu pro ni od začátku. - Jo.
- Pořád. - Já to vidím tak,
že mu Sul-ki neřekla, že by se jí líbil nebo že ho miluje.
Jen řekla, že chtěla jít do Ráje tentokrát s ním.
Měli bychom to brát tak, jak to je, a nededukovat něco víc.
Znáte pravdy a nepravdy o tom, co teď řešíme?
- Jaké? - V momentě, kdy Čin-jong
znovu vyzná své city k Sul-ki,
- všechno to pomine. - Jo?
Rozpadne se to.
- A co to všechno… - Co?
…s knížkou, slzami a tak?
To, jak jí držel zrcadlo
- a utíral slzy. - No jo.
- To zapomene? - A ne snad?
Ne. Myslím, že to bude cítit i tak.
Že?
Myslím, že je možné, aby něco vzniklo.
Dnes půjdeš znovu.
Dva dny po sobě. Není to nějaký rekord?
Chceš se seznámit i s ostatními?
Proto jsem přišla za tebou, než se rozhodnu.
Je to ale vzácná příležitost.
Asi by sis to měla dobře promyslet.
Jsem prostě rozpolcená.
- Takže… - Tak…
…si i já potřebuju promluvit s hodně lidmi.
Takže si chceš promluvit s jinými?
No…
asi jo.
V porovnání s ostatními jsem k tomu neměl mnoho příležitostí.
- Musím si vše dobře promyslet. - To jo.
No.
- Takhle to pro ni… - Pro Min-su…
- Bude to pro ni těžké si ho vybrat. - To jo.
Ale když přemýšlím, koho by si vybrala
místo Čin-jonga,
- nikdo mě nenapadá. - Nikdo.
- Nadinina volba závisí na volbě Min-su. - To jo.
Ale mám silný pocit, že Min-su si vybere Čin-jonga.
- Jsem zvědavá. - Vybere?
- Jo. - Jak to dopadne?
So-i si nejspíš
vybere Jung-čeho.
- Vím, že to chceš vyvrátit, Čin-kjung. - Jo.
Ale víte, že se to stane.
Jo.
Teď se budou
vybírat páry, které půjdou na rande do Ráje.
Šanci jet do Ráje získaly
So-i, Min-su a Nadine.
Přijďte k táboráku.
Co když jsem se ještě nerozhodla?
Já se taky ještě nerozhodla.
Koho si asi vybere Nadine?
Ta si vybere
- Čin-jonga? - Jo.
- Mě? - Ale před ní je Min-su.
Min-su by si ho mohla vybrat znovu.
- Jsou za sebou… - Jo, to může být divné.
Vítězka So-i,
si vybere osobu, se kterou chce jet do Ráje.
Upřímně řečeno jsem se ještě nerozhodla,
protože mě zajímá Jung-če
a jsem vděčná Se-čunovi.
Ale když si takhle z ničeho nic musím vybrat,
je to tíživé.
Co mám dělat?
Se-čune, připrav si sako.
Ne, nemyslím si, že to budu já.
Jako fakt.
Myslím si, že to bude někdo nečekaný.
Nečekaný?
Jo.
- Zvládneš to. - Promiň.
Rozhodni se, jak chceš.
- Nedokáže to říct. - Jo.
Stejně by se měla řídit srdcem.
Bude to vděčnost nebo chvění srdce?
Rozhoduje se? Proč nic neříká?
Chci jít do Ráje s…
Překlad titulků: Kyra