ŠIN SUL-KI
PAK SE-ČONG
ČCHOI ČONG-U
I SO-I
ČO JUNG-ČE
I NADINE
KIM HAN-PIN
ŠIN TONG-U
ČCHOI SO-UN
KIM ČIN-JONG
KIM SE-ČUN
LIM MIN-SU
PEKLO PRO NEZADANÉ
Zde jsou konečné výsledky.
Konečné pořadí ve hře mužů o možnost jet do Ráje.
První místo získává Jung-če.
Děkuju.
Druhé místo.
Čong-u.
- Výborně. - Pane jo.
Třetí místo získává Čin-jong.
Všem gratulujeme.
Pane jo.
Ty jo.
- Asi budu brečet. - Já taky.
Pro Sul-ki udělal, co bylo v jeho silách.
To jo.
Pane jo.
Co to s námi je?
- Jako fakt, co to má být? - Tenhle pořad je divný.
- Brečím kvůli Čong-uovi. - Proč všichni brečí?
- Co to je? - Ale proč brečí Kjuhjun?
Proč?
- Co to má být? - A proč je ta hudba tak…
- Cítím se… - Jako…
Cítím se tak divně.
Čong-u je hvězda téhle série.
Jejda.
Je to tak smutné.
Je to pro něj triumf.
Dosáhl toho vlastní pílí a úsilím.
Je to proto,
že jsme znali jeho duševní rozpoložení, když s ostatními bojoval.
- Jo. - A i když
ho další dva vytahovali ven,
pořád si opakoval, že to nemůže dopustit.
Několikrát ho málem vytáhli ven.
- Přesně. - Ale v té situaci
bylo vidět, jak přemýšlel, že musí vyhrát za každou cenu.
- Držel se tam zuby nehty. - Ano.
Vidět ho, jak se tak snaží…
- Výborně. - Výborně.
- Gratuluju. Ty jsi pravý vítěz.
- Fakt pěkně. - Čong-ue…
Nezapomeňte si vzít boty.
- Čong-u byl úžasný. - To jo.
- Byl odhodlaný, že vydrží. - On…
- Nemůžu uvěřit, že skončil druhý. - Je to úžasné.
Dělal, co mohl, když to byla poslední šance.
- Jo. - To teda jo.
- Jsem mrtvá. - Řekni Čong-uovi, že je dobrý.
- Přesně. - Jdi za ním.
- Teď? - Jo!
Já nechci.
- Proč ne? - Proč?
Proč ne? Byla to poslední soutěž.
- Právě, proč? - Ne, jsem jen…
Chci volit slova moudře.
Není to snadné.
- Ale je to sranda. - To jo.
- Nebyla to sranda. - Jsem mrtvý.
Už bych to znovu nezvládl.
- Všichni se usmívají. - Jsou spokojení.
Předtím se tvářili…
- Teď se tváří vesele. - Přesně.
- Dobrá práce! - Vedli jste si dobře!
Díky.
- To je zábava. - Čong-u jde do Ráje.
- Jde tam! - Jde tam!
- Konečně tam jde! - Čong-u.
Čong-u.
- Byl to dobrý souboj. - Mám pocit, že jsem bojovala já sama.
- V srdci. - Bylo to napínavé.
Ale byli super.
- Tak super. - To teda.
- Nechtěli to vzdát. - Přesně.
Bylo fakt super sledovat Čong-ua, Han-pina a Čin-jonga.
Jo.
Bylo to zábavné.
- Ale Sul-ki o něčem přemýšlí. - No jo.
Ne, to ne.
Jak myslíš, že ne?
- Přiznej to. - Užij si to.
Jsi srandovní.
Prostě si to užij.
Čong-u musí být nadšený.
- Musí být hrdý. - Dokázal to sám.
Chtěl něčeho dosáhnout sám.
Čin-jong používal strategii.
- Jo, byl… - Používal chvaty.
Jo, používal chvaty.
- Přízemní pohyby. - Jako profík.
- Přesně. - Vypadalo to jako džu-džitsu.
- Že jo? - Jo.
- Nedokážu předpovědět, koho si vybere. - Čin-jong?
To je sranda.
- Na konci se všichni chvěli. - Jo.
Ta kostka se má vyřešit bez koukání?
HANHE, HONG, LEE, KJUHJUN
Nadine vypadá nervózně, jak otáčí kostkou, že?
Nemá se na ni člověk dívat?
- Je prostě nervózní. - To jo.
Koho si asi Čin-jong vybere?
- Když už bude Sul-ki zabraná, že? - Jo.
- Co se asi stane? - Přesně.
Podle mě pojede Se-čong.
- Se-čong? Kéž by jela. - Přesně.
Už víme,
koho si vyberou Jung-če a Čong-u.
Jo, to je jasné.
Ale Čin-jong je nepředvídatelný.
To jo, koho si asi vybere?
Asi se začínám připalovat.
Já taky.
Čin-jong podle mě bude věrný svému srdci.
I NADINE
Takže si myslím, že udělá, co mu srdce velí.
Zatím jsem se před ním nedokázala moc projevit, tak si myslím,
že mě si nevybere.
Ale to nevadí.
Hej, není tohle můj stan?
- Je. - Tak proč jsi tu?
- Nemůžu si tu sednout? - Jasně, že můžeš.
Od chvíle, co ses vrátila z Ráje, jsi ke mně chladná.
Co?
Že jsi ke mně chladná, co ses vrátila.
Nejsem.
- Dělám si srandu. - Nejsem.
Jejda.
Zmrzlina byla dobrá.
- Měli jste zmrzlinu? - Zmrzlinu a sorbet.
- Ach jo. - Závidíš?
Zdá se, že jste se tam dobře najedli.
Ale doufám, že tentokrát nepojedeš.
- Tentokrát? - Jo.
Kdybys nejela, byl bych radši.
Já vím. Mám dobrou náladu, protože jsem byla včera v Ráji.
Ale tady byla prý taky velká zábava, takže…
Včera jsme se fakt bavili.
- Vážně? - Jo.
Všichni, i So-un, Se-čong a Sul-ki, říkali,
že ty bylo super.
Smáli se tak…
- Fakt? - …až je bolelo v krku.
Ale ty jsi tu nebyla, takže…
jsi o tu švandu přišla.
Já vím.
V podstatě tu dělám veškerou zábavu já.
Aha, tak to jo.
Jak povídám, bavím je tu jen já.
- Tak tu dnes zůstaň a užijeme si to tu. - Dobře.
Měli bychom se poradit, co dnes uděláme.
- Poradit se? - Jo.
Jdi dovnitř. Spálíš se.
Já se jen tak nespálím.
Jemináčku.
Musíš zůstat zdravá.
A neublížit si.
- Jdi dovnitř. - Dobře.
- Uvidíme se. - Užijte si rozhovor.
To ne.
Za chvíli mi tu zkolabuje z horka.
Pa.
Ahoj, Sul-ki.
Máš čas si promluvit?
- Nebo ne? - Nemám čas, jdu dovnitř.
- Co? - Nemám čas, jdu dovnitř.
Já si to myslel.
- Chceš si jít promluvit tamhle? - Dobře.
Tak jo.
Dnes jsi do Ráje tak vyparáděný.
Ty jsi ještě vyparáděnější. Takhle jsem tě ještě neviděl.
- Proč tam musel… - Páni, ze všech míst.
- Ach jo. - Proč je sledoval?
Proč se tam octnul?
- Ublížil sis nějak? - Co?
- Ublížil sis? - Ne, jsem v pohodě.
Jejda.
Je to velká škoda.
Chtěl jsem být druhý.
Neměl jsem zájem o první místo.
Ale měl jsem být aspoň druhý.
Fakt velká škoda.
Přesto si myslím, že jsi byl úžasný.
Snažil jsem se ze všech sil, takže výsledek přijímám.
Tak to jo.
Čong-u.
Byl silný.
A taky zoufale toužil vyhrát.
No, prohrál jsem, takže je jasné,
že tě tam vezme on a já s tím nemůžu nic dělat.
Když jsme spolu jeli do Ráje,
měli jsme na sebe silný vliv…
Koukám, že rád říkáš „silný vliv“.
- Holky mi o tom říkaly. - Je to důležité.
Co? Jak to?
Všechno mi řekly.
A že tvá další cesta do Ráje tě také ovlivnila, ale jiným způsobem.
Jiným způsobem…
To je pravda.
Od toho Ráj je.
Už ses rozhodl, s kým půjdeš?
S kým půjdu?
- Jo, rozhodl. - Aha.
Můžu se tě na něco zeptat?
- Na co? - Podle čeho ses rozhodoval?
- Podle čeho? - Když to budu vědět, budu klidnější.
Aha.
No…
Jsem na ni zvědavý.
Podle toho jsem se rozhodl.
No, každopádně…
Chápu. Tak pojďme.
Dobře.
- Je z toho špatná. - To jo.
- Jo. - Chtěla být v jeho srdci jediná.
Myslím, že čekala, že uslyší něco jako:
„Je to někdo, na kom mi nezáleží.“
Mohl říct: „Záleží mi jen na tobě.“
Proč to řekl?
- Protože je upřímný. - Je upřímný.
To je součástí jeho kouzla.
- Jo. - Právě.
Hrome, tady je někdo záludný.
Nemůžu ho pochopit.
- Koho? - Proč se díváš tam?
Nejdřív pověz, o kolik žen se zajímáš?
- O dvě. - Zajímáš?
- Aha. - To jsem nevěděl.
- Co? - O dvě?
Bereš s sebou tu druhou?
- Tu druhou? - Jo.
Protože ta první, která se mi líbí, bude nejspíš
vyvolená druhým vítězem.
- Dnes se vše vyjasní, že? - Správně.
- To určitě jo. - To bude zajímavé.
Myslím, že bude vše jasnější.
Teď se budou vybírat páry, které půjdou do Ráje.
PÁROVÁNÍ DO RÁJE
Užijte si to.
Šanci jet do Ráje získali
Čo Jung-če, Čchoi Čong-u a Kim Čin-jong.
Prosím, přijďte k táboráku.
- Jde se. - Mějte se.
- Užijte si to! - Ahoj.
- Fakt gratuluju. - Užij si to.
- Upřímně. - Prostě si to užijte.
Mám z toho radost. Víc než to.
Výherce na prvním místě, Čo Jung-če,
vyberte si prosím osobu, se kterou byste chtěl jít do Ráje.
Řekne to hned.
Chtěl bych jít do Ráje se So-un.
Jung-če si vybral So-un.
- Cože? - So-un, vyjděte prosím
- za ním. - Užij si to.
- A vydejte se spolu do Ráje. - Pa!
Užijte si to.
- Čau zítra. - Bude to super.
Jung-če mi dluží po skončení natáčení večeři.
- No teda. - To jo.
- Pomohla jsem mu vyhrát. - To jo.
- Nakonec vyhrál. - Uvidíme se zítra.
- Uvidíme se. - Budeš nám chybět.
Tak takhle to vypadá, když vychází.
- Je to dojemné. - To jo.
Moc jim to spolu sluší.
A jak ji vyběhl přivítat.
- Ohleduplné. - Půjdeme tamtudy?
Jo.
Říkal jsem, že příště pojedeme spolu.
- Jo. - A to je dneska.
A já říkala, že bych ráda jela znovu.
To jo.
- Znovu s tebou. - Rád jsem to slyšel.
To je super.
Vypadají teď opravdu jako novomanželé.
Od začátku byli jako pár.
- Sluší jim to. - První a poslední společná cesta…
- Spolu od začátku až do konce. - …do Ráje.
Teď je druhý v pořadí, Čchoi Čong-u.
Vyberte si prosím tu, se kterou chcete jet do Ráje.
Nemůžeme vědět, jak se rozhodne.
Co tím myslíš?
Víme, proč chtěl zoufale vyhrát.
To jo.
Chtěl bych jet do Ráje…
se Sul-ki.
- Čong-u si vybral… - Řekl to rychle.
…Sul-ki.
- Sul-ki, prosím vyjděte… - Pa.
- …a vydejte se spolu do Ráje. - Dobře se tam najez.
Pochutnejte si tam.
Čong-u konečně jede.
- To jo. - Čong-u.
Konečně jedeme.
Vezmu ti to.
- Děkuju. - I tohle?
Pojďme.
Pozor na oheň.
Jsi hezky upravený.
- Jak vypadám v džínách? V pohodě? - Jo, moc pěkně.
Ty vypadáš v jahodové červené dobře.
Ty jo, jsem tak nadšený, že tam jedu.
Dělej tam, co budeš chtít.
Ne, na tom se spolu domluvíme.
Pořádně si to tam užijeme.
Po těchto schodech jdu poprvé.
- Konečně ses dočkal. - No jo.
A jdem spolu.
Tohle všechno je tak nové.
Tak dlouho jsem na to čekal!
Na tenhle moment.
Vyhrál.
Dobře ty, Čong-ue.
Poslední si volí třetí v pořadí, Čin-jong.
Prosím, vyberte si tu, se kterou chcete jet do Ráje.
To je důležité.
- Dnešní vrchol. - Prosím, vyberte si tu…
- Hádejte. - …se kterou chcete jet.
- Se-čong nebo Min-su. - Nebude to Nadine, že ne?
- To nemůžeme vědět. - Nedokážu to odhadnout.
Znám jeho první volbu, ale o své druhé volbě se nezmínil.
Nevím, kterou si vybral jako druhou.
Nejsem si jistá. Může to být Nadine.
- Já ne. - Čin-jonga nedokážu odhadnout.
Podle mě je to Nadine.
Já myslím, že ne.
- Proč ne? - Nepovídali jsme si.
Nepoznám, co si myslí.
- Já vůbec. - Jako fakt.
S ním si nic netroufám odhadnout.
Zajímalo by mě, koho si asi vybere.
Podle mě Nadine.
- Ale Se-čong by měla jet aspoň jednou. - To jo.
Doufám, že Se-čong nebo Nadine.
Chtěl bych jet do Ráje s…
Jsem fakt zvědavá.
Asi mu to chvíli potrvá.
- Dobře to promyslí. - Právě.
Čin-jong si vybral…
Chtěl bych jet do Ráje s Nadine.
…Nadine.
Nadine, vyjděte prosím a vydejte se s Čin-jongem do Ráje.
Nadine.
- Nadine. - Páni.
Je to Nadine.
Jako fakt? To jsem nečekal.
Co si počnu?
Jdi se pochlubit svými krásnými šaty.
Ale nemůžu…
Sbalila sis věci?
- Ne. - Nesbalila?
Teda sbalila, ale…
- Ale tohle jsi nečekala, že? - Ne.
- Stejně si to užij. - Přesně.
Uvidíme se zítra.
Pa.
Mám vás ráda.
- I my tebe. - My tebe taky.
Máme tě rády.
- Ahoj. - Ahoj.
- Překvapení. - Překvapení?
- Pojď. - Mám to vzít?
Ne, v pohodě, klidně to ponesu.
- Čekala jsi to? - Ne.
Fakt jsem to nečekala.
- Vůbec? - Ne.
Užijeme si to tam.
- Dobře. - Dobře? Šampaňské?
- Šampaňské? - Tak jo.
- Bude sranda. - Tak jo.
- Je tam dost zábavy. - Chci se dozvědět,
- co děláš a tvůj věk. - Já u tebe taky.
- Jsme teď na stejné vlně. - To jo.
- Jsem zvědavá. - Jsem zvědavý na to, kdo jsi.
Aha.
Věděla jsi, že si ji vybere?
- Řekla jsem to, pamatuješ? - To je fakt.
Je zatrpklá.
Musí být tak zklamaná.
Z jejího výrazu bylo vidět,
že tajně doufala, že si ji vybere.
Tak mi to připadalo.
Ale když si vybral Nadine, musela jí v hlavě letět spousta věcí.
Jako jediná nebyla v Ráji.
Právě.
Ale vždyť je Se-čong tak okouzlující.
- To je. - Že jo?
Čin-jong a Nadine se o sebe začali zajímat,
když se spolu bavili.
A Nadine měl vybranou jako druhou po Sul-ki.
A Nadine se Čin-jong teď hodně líbí,
- takže to rande v Ráji… - Ano?
…bude dost důležité.
- Pro Čin-jonga. - To jo.
RÁJ
- Ještě tam nejsme? - Dvoje dveře.
- Dvoje? - Jo.
To je překvapivé.
Co to je? Výzdoba je celá zlatá.
Je to tu samý mramor a zlato.
Kde jsme se to octli?
Tohle apartmá
- má být jen pro dva? - Jo.
Tamhle je bazén.
- Chceš si jít zaplavat? - Určitě.
To je krása.
Kde to jsme?
Co je to?
- Je to tu jako v bludišti. - Že?
- I tady v ložnici. - Zabloudila jsem tu.
Zahrajeme si na schovávanou?
- To by tu určitě šlo. - Byla by to sranda.
Jednoho dne vydělám spoustu peněz a koupím si takový dům.
Nejprve si objednejme pokojovou službu.
Dobře. Nauč mě to.
Dobře.
Jsem tak šťastná.
- Je to v různých jazycích. - Že?
Co dát jedno jídlo z každé země?
- Všechno to sním. - Dělejme, co si budeš přát.
- Mají burgery. - Chceš si dát?
- Jo. Máš ráda burgery? - Jo.
Super, je tu i korejské jídlo.
- Dáš si něco korejského? - Dobře.
- Roštěnou… - Jehněčí kotlety.
- Kotlety. - Jasná volba.
Dobře.
- Zkusím to. - Tak jo.
Co mám nejdřív zmáčknout?
- Musím to zvednout, že? - Jo.
Tumáš.
- Burger, roštěnou a… - Jehněčí kotlety.
…a kotlety.
- Je to moc? - Ne.
- Objednej toho víc. - Víc?
Všechno, co bys rád.
Ano, to je prozatím vše.
Neobjednali jsme si toho moc?
- To nevadí. - Tak to jo.
Dnešek si musíš užít.
- Chci, aby sis to užil. - Plánuju pro tebe hodně jídla.
Tak se půjdeme vybalit, připravit a znovu se sejdeme.
To je prostě síla.
Je na vrcholu blaha.
Vzpomíná na dnešní den.
A na tu náročnou hru.
Ne, nejen na dnešek.
- Nejspíš na celých osm dnů. - Měl to opravdu těžké.
RÁJ: JUNG-ČE A SO-UN
Jsme na…
- velmi významném místě. - Velmi významném místě.
Máme si sem dát věci?
To je hezké.
Jako poprvé…
- Jako poprvé. - Je to stejný apartmán.
Naše první i poslední návštěva Ráje.
To se mi líbí.
S tím samým člověkem.
To jo.
Znamená to, že se kruh uzavírá?
Budeme tentokrát dělat něco jiného?
Dobře.
Jsou ve stejném apartmá.
Je to jako výročí svatby.
To je hezké.
- Vrátili jsme se. - Jo.
Jo.
- Ale tentokrát je to lepší. - Jo.
Bazén byl i předtím opravdu pěkný.
- Jo. - Jo.
- Vypadá stejně, ale zároveň jinak. - Že?
Možná proto, že jsme se od té doby…
změnili.
Nevím to jistě. Fakt nevím.
- Je nádherný západ slunce. - To teda.
Ty jo, čas utíká fakt rychle.
To jo.
Jak to myslíš?
No…
- Jsem ráda, že jsme tu. - Co?
- Je to dobře. - Fakt?
Z mnoha důvodů.
- Je dobře, že jsme tu. - Aha.
Dokonce i sem.
- Díky tobě. - Taky jsem rád.
Ale když se ohlédnu zpět,
myslím, že jsem se pokaždé
rozhodl správně.
Tedy z mého pohledu.
Takže si myslím, že jsem si vedl dobře.
Cítím to stejně.
Tak to jo.
Já o tom taky přemýšlela.
V některých chvílích bylo naše načasování opravdu dobré.
A myslím, že díky těmto chvílím…
se nám to podařilo.
A víš,
kdyby mi na začátku,
- když jsme spolu tehdy mluvili… - No?
tak mi nedošlo, co ke mně cítíš,
nebo kdybychom se spolu tehdy vůbec nebavili,
- skončilo by to úplně jinak. - To jo.
S tím souhlasím.
V každém okamžiku se může stát cokoli, ale nakonec…
- Si cestu volíš sám. - …si volíš cestu.
- Právě. A my si ji zvolili. - To jo.
Kdybychom se náhodou nestřetli,
mohlo nám trvat déle, než bychom se dostali
- k tomuto okamžiku. - To jo.
Ale střetli jsme se, takže jsem…
opravdu vděčná za tyhle drobné náhody.
Já sama nevím, ale…
prý vypadám fakt šťastně, když jsem s tebou.
Proč?
Holky říkaly, že je to příjemné, když nás vidí si povídat.
No jo, to říkaly.
- Ale nevím proč. - Já taky ne.
Jednou jsem jim něco řekla.
Ptaly se, jaký vztah bych chtěla mít.
A co chci z tohohle pořadu získat.
Tak jsem řekla:
„Chci být s tím, kdo mě udělá šťastnou, jen když se na něj podívám.“
Aha.
To jsem jim řekla.
Takže se tvá naděje skutečně naplnila?
Proč myslíš, že jsem o tom začala?
Fakt si nejsem jistý…
V mnoha ohledech
jsem velmi šťastná, že tu můžu být s člověkem, který vyhrál.
PEKLO
Dáme si jídlo.
- To jsou syrová kuřata. - Ty jo.
- Pikantní dušená? - Super.
Tobě to jde.
I my bychom se měli dobře najíst, jako ti v Ráji.
To jo.
Jíte kuřecí krky?
- Jo. - Jo.
- I krk? - Jo, rozžvýkám ho.
- Asi ti připadá roztomilá. - Co?
- Že ti připadá roztomilá. - Jo.
- Dejte tam klidně brambory. - Se-čong, kolik?
- Tak pět. - Pět?
Je to moc…
Kuřecí filet.
Opatrně.
Kuřecí filet.
Opatrně.
Nakrájela jsem to špatně.
To nevadí. Je to hezké.
Učil jsem se jen pozorováním.
- Co teď? - V pořádku, udělám to, je to riskantní.
Nakrájím to tak, nebo na třetiny?
To se mi nepovedlo.
Půlky. Nevadí.
- Na půlky? - Jo.
- Jednu? - Uprostřed. Jo.
Hezké.
- Díky. - V pohodě, neboj.
- Dodělám to. - To já to zkazila.
- Šlo ti to. - Tak jo.
Není lepší kukuřičný škrob?
- Mezi Se-čun a So-i to jiskří… - To jo.
Drží se jí jako klíště, pořád za ní postává.
- Dáme se do toho. - Dobrou chuť.
- Dobrou chuť.
Ty jo, to voní.
- Co si dáš? - Brambory.
Hele, jak je to hezké.
- Není to super? - Výborné.
Proč mi dáváš tolik?
Je to vážně dobré.
- Vývar je skvělý. - To jo.
- Jo. - Dám si víc rýže.
- Jo. - Smíchejte to s rýží.
- Dobrota. - Já už to smíchala.
Je tu krásný výhled.
Oceán je jakoby smaragdově zelený.
- Jak z obrázku. - Jo.
- Jsem uvolněná. - Já také.
Kdy jindy bychom mohli
- jíst a spát u oceánu? - Že?
Je to jako obrázek.
- Hezčí než obrázek. - Jo.
RÁJ: ČIN-JONG A NADINE
Tohle je teda něco.
- Podle očekávání. - Co to je?
Ty jo.
To je pěkné.
- Jsi ohromená? - Jo, to teda jsem.
- Mám hlad. - Já taky. Dáme se do toho.
- Dobrou chuť. - Dobrou chuť.
Musíš mít hlad.
Jo, dnes jsem spotřeboval hodně energie.
To jo. Byl jsi fakt úžasný.
- Fakt? - Jo.
- Kdo byl podle tebe nejlepší? - Ty.
- Fakt? - Jo.
- I když jsem prohrál? - Jo.
Aha.
- Fandila jsem ti. - Jo?
Jo.
- To jsem nečekal. - Co?
Nečekal jsem to.
Může se vyjádřit,
protože jsou tu sami.
- To jo. - Proč chci fandit tomuhle páru?
Jo, jsou moc roztomilí.
- Taky jim chci fandit. - Že jo?
- Prozradíme si věk? - Věk?
Jo.
Dobře.
Kolik ti je?
- Korejský věk? - Jo.
- Dvacet tři. - Dvacet tři?
- Mně je 28. - Fakt?
Aha, to jsem čekala.
- Fakt? - Jo.
Nebo 27.
Takže tobě je 23.
Najednou působíš roztomile.
Najednou tvé chování působí…
Nechci být roztomilá.
Aha.
- Ne, myslím, že to v sobě máš. - Nemám, fakt se nechovám roztomile.
Přesto jsi roztomilá.
Takže je mezi námi pět let.
To je docela dost.
Co?
Mně na věku…
- Obvykle ti nezáleží… - …moc nezáleží.
- Důležitá je osobnost. - Aha.
Jsem zvědavá, co děláš.
Co máš za práci?
Nebo to neříkej.
- Neříkej to. - Proč ne?
Budu hádat.
Dobře.
Jsi youtuber?
- Co? - Jsi youtuber?
Co? Fakt?
- Jo, jsem youtuber. - Fakt?
- Co? - Jak to, že to věděla?
- Jak to?
- Ty jo. - To není lehké tipnout.
- To snad ne. - Proč ne?
O čem natáčíš videa? O cvičení?
Zpočátku to byla taktika.
- Střílení… - Taktika? Střílení?
Jo, vytvořil jsem na YouTube videa
o střelbě ze zbraní, ale teď zkouším spoustu různých věcí.
To je super.
Upřímně řečeno, v Koreji je kvůli zákonným omezením obtížné
- vytvářet videa týkající se zbraní. - Jo.
Takže mám v plánu jet koncem roku do USA
a pokusit se natočit videa tam.
Navštiv mě.
Kde bydlíš, Nadine?
- Teď v Bostonu. - V Bostonu?
- Kvůli škole? - Jo?
- Takže jsi studentka. - Jo.
Připravuju se jít na medicínu.
- Medicínu? - Jo.
- Připravuješ se na ni? - Jo.
Po ukončení studia půjdu na medicínu.
Takže musíš projít všemi kroky,
- abys byla doktorkou? - Jo.
- Ale… - Jsi budoucí doktorka.
Jo, teď se zabývám studiem mozku.
- Studuješ mozek? - Neurovědy.
Fakt si tě nedokážu…
představit jako doktorku.
Přijeď za mnou do Bostonu.
- Do Bostonu? - Jo.
To bych fakt někdy měl.
Kam se chceš v USA podívat?
Myslím, že bych měl jít někam na samotu, kde je střelnice.
- Chci tam trénovat. - Chápu.
Chci to dělat, protože jsem byl v armádě.
- Fakt? - Jo. Čtyři
- roky. - To jsem čekala.
- Fakt? - Jo.
- Znáš Podvodní demoliční týmy? - Jo.
Sloužil jsem tam.
Fakt?
Byl jsi tam od začátku?
- V PDT? - Jo.
Hlásil jsem se k nim od začátku.
To je skvělé.
- Jako fakt. - Jo?
- Děkuju. - Jsi dobrý.
- Také jsem krátce sloužila v armádě. - Vážně?
Sloužila jsi v armádě?
Důstojníci v záloze.
- Tam jsem byla. - Jak dlouho?
Jen rok.
- Aha. - Takže jsem taky nosila uniformu.
- Byla jsi v armádě. - Jo.
Ty jo. Nikdy mě nepřestaneš překvapovat.
Mám ráda armádní témata.
- To jsem nečekal. - Hodně jsem střílela.
- Fakt? - Jo.
- Z čeho? - Tedy ne z odstřelovačky.
- Tak pušky AR nebo brokovnice? - Pušky AR, brokovnice, pistole.
Pistole?
- Až dorazím do USA, mohli bychom… - Jít střílet?
- To by bylo super. - Docela mi to jde.
- Baví tě to? - Jo.
A jde ti to, jo?
- Jo. - Aha.
- To je zajímavé. - To jo.
- To je fakt zajímavé. - Všechno je jiné, že?
Cítím to stejně.
Všechno je úplně jiné.
Mají něco společného.
Na všechno, co on dělá, odpovídá, že se o to sama zajímá.
Nečekal jsem, že to budou mít společné.
To teda.
Děláš něco, co souvisí s módou?
- Videa o módě nedělám. - Ale hezky se oblékáš.
- Fakt? - Jo.
Kvůli pořadu jsem se snažil.
- Většinou chodím celý v černé. - Celý?
- Já taky. - Fakt? Celá v černé?
Moje motorka je také černá a…
- Motorka? - Jo. Máš ráda motorky?
- Fakt? - Máš je ráda?
Harley-Davidson?
Ne. Mám Yamahu MT-09.
- Jo, vím, která to je. - Tu mám, je hrozně rychlá.
Mám ráda dopravní prostředky.
Auta a motorky.
- Jo? - Znáš F1?
- Jo. - Jsi fanoušek?
Jo, tohle.
Takový věci mám ráda.
Líbí se mi zvuk výfuku.
Není to jako „hing“, spíš „brum, brum.“
Znáš to, že?
Proč děláš ty zvuky?
- Chtěla bych ji řídit. - Máš motorku?
Ne, nemám, neumím řídit motorku.
- Fakt? - Jo.
Řídím jen svoje auto.
- Mohl bych tě někdy svézt. - To jo.
- Ráda bych. - Vážně.
Jo.
- Je fajn poznat tě trochu víc. - To jo.
Konečně jsme se poznali.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Platíš pivo!
Jaký tu byl tvůj nejlepší okamžik?
- Nebo nezapomenutelný okamžik? - Nezapomenutelný?
Tady v pořadu.
Tenhle okamžik.
Aha.
- Myslela to vážně. - Srdce jí poskočilo.
- Tohle rande je šílené. - To teda.
- Bylo krátké… - Řekla: „Tenhle okamžik.“
Bylo to silné, že?
- Čin-jongovo srdce poskočilo. - To jo.
- V tu chvíli. - Cítili jste to?
Od té doby, co jsou spolu sami,
je Nadinin tón a výraz tváře úplně jiný,
- než když byla v Pekle. - To jo.
Je tak půvabná.
Myslím, že zde odhaluje všechny své půvaby.
- Přesně. - To jo.
- Nemůžu zavřít pusu.
- Musím se usmívat. - Je roztomilá.
- Že? - Je okouzlující.
- A ryzí. - To jo.
Mnoho žen se o takové věci nezajímá.
- To ne. - Právě.
- Musí mu připadat dost atraktivní. - Že?
Když někdo řekne, že jezdí na motorce, nejsou nadšené, protože to je
- nebezpečné. - Jo.
Mohlo to tím skončit,
- ale oni pokračovali. - Jo.
Dokonce mluvili o zvucích.
Zajímá se o různé obory, nejen o tohle.
A všechny náhodou souvisejí s tím,
co dělá Čin-jong.
- Je to osud. - Hodí se k sobě.
RÁJ: ČONG-U A SUL-KI
Všechno vypadá tak dobře.
Každý máme dvě vidličky.
- Tohle? - Jo.
To je nejtlustší steak, co jsem viděl.
Vypadá tak dobře.
Středně propečený. Jakou omáčku si dáš?
Přivoň si k ní.
- Tak co? - Omáčka na steak.
Na steak? Dobře.
Rozplývá se v ústech, nebo je tuhý?
Zkus ho teď.
Je moc dobrý, že?
Tak proto lidi v Pekle
moc nejí.
Je to dobrota, co?
Jsem fakt šťastná.
To je zatím nejlepší jídlo, co jsem tu jedla.
- Co jsi měla minule? - Nepamatuju se.
Tak to jo.
- Z dneška si vše pamatuj. - Jasně.
- Jíš krevety? - Jo.
Díky.
- Jíš houby? - Jo, mám je ráda.
- Díky. - Zkus tohle a ještě tohle.
Ochutnej jehněčí kotletu, než vychladne.
To mi stačí.
- Jsi plná? - Ty si dej víc.
Já nic nepotřebuju.
Být tu s tebou je skvělé.
Jako bych právě teď snil, protože se můj sen
- stal skutečností. - Čong-ue.
Můžu se tě na něco zeptat?
- Teď? - Jo.
- Co proboha děláš? - Kde pracuju?
Zatím vůbec nic nevíme.
Je to poprvé, co jsi tu se mnou…
Dokážeš si tipnout?
Máš nějaké tušení?
Model, herec nebo K-popový idol?
Napovím ti.
Nápověda je…
Právě teď je to velmi blízko nás.
Právě jsme si to dali. Je to blízko.
Nevím.
Nemám tušení.
No…
Je to tohle…
- Kávu? - Jo, v kavárně.
Provozuji kavárnu se svými rodiči.
- Provozujeme ji společně. - Aha.
Kde je?
- V Kangwonu. - V Kangwonu?
Jo, v Kangwonu.
Tam jsem navštívila hodně kaváren.
- Fakt? Poslední dobou? - Jo.
Možná ji znám.
- Fakt? - Jo.
Jmenuje se
Super sladká kukuřičná káva.
Já ji znám.
- Fakt? Jak to? - Jo.
- Jsem… - Viděla jsem tě na Instagramu.
- Mě? - Jo.
- Fakt? - Jo.
Chtěla jsem si dát super sladkou kukuřičnou kávu.
Když jsem ji hledala, ukázali jste se jako první.
Fakt?
Jsem barista.
S rodinou provozujeme kavárnu,
která je proslulá svou super sladkou kukuřičnou kávou.
SUPER SLADKÁ KUKUŘIČNÁ KÁVA NENÍ
Že je slavná?
Jak může být barista tak cool?
Jako barista jsem hrdý na to, jak moje káva chutná.
Aby byla zajištěna co nejlepší kvalita,
jako první ráno obvykle připravuji smetanu.
Pak nastavím mlýnek na kávu a kávovar.
Vždy se snažím připravit pro své zákazníky tu nejlepší kávu.
ČCHOI ČONG-U, BARISTA
Asi tušíš, kolik mi je, že?
Dvacet osm?
- Dvacet osm? - Jo.
Radši ty první.
- Řekni mi, kolik ti je. - Co?
Je mi 25.
- Fakt? - Jo.
- Fakt? - Jo. Proč?
- Tak to jo. - Tobě je taky 25?
Jo.
Je mi 25.
Jsme stejně staří.
Proto mi nevadilo říkat ti jménem.
Fakt? Já…
Myslel jsem, že jsi starší. Mluvíš dost…
Ale počkat.
- Fakt ti je 25? - Jo, narodila jsem se 1998.
Třetího března 1998.
To je úžasné. Sranda. Narodil ses 1998.
Ty mi připadáš, že se připravuješ na to
stát se hvězdou K-popu.
- Mám ti to říct? - Jo.
Studuju hru na klavír.
- Klavír? - Jo, je to můj obor.
Proto nemáš manikúru?
Přesně tak. Nikdy v životě jsem nešla na manikúru.
- Ukážeš mi dlaně? - Mám malé ruce.
Konečky prstů musí být baculaté.
Fakt…
- Jsou fakt baculaté. - Jo.
Jako tlapky.
Jako štěněčí… víš jak.
Chápeš, že? Štěněčí tlapky.
- Jo. - Je to takový pocit.
Jsou měkké.
Máš to tak přirozeně, nebo z hraní?
Nevím, ale když se podíváš, jsou to mozoly.
Pokud jsi hrála na klavír do té míry, že máš mozoly,
musela jsi dosáhnout těžce dosažitelné úrovně.
Podle mě.
Taky jsem i selhávala. Ale…
- Nevzdala ses. - Ne.
Mám se od tebe co učit.
Byl jsem sportovec.
- A cos dělal? - Fotbal.
- Asi deset let. - To je šílené.
Hrál jsem na takové úrovni,
že jsem se málem stal členem profesionálního klubu.
Měl jsem zůstat silný a prostě to vydržet.
Nedávno jsem si uvědomil, že stále trochu lituju toho,
že jsem skončil s fotbalem.
Ale zvolil jsem jiný směr, kterého se už nevzdám.
Chci ti říct…
není to o tom se vzdát, ale o výzvě.
Máš pravdu.
Takže, budeš mít státnice?
- Jsem v posledním ročníku. - Jo?
Příští rok budu mít absolventský koncert.
Měl bys přijít.
- Můžu? - Na můj koncert.
Přinesu dvě sladké kukuřičné kávy.
Vlastně tam budeš mít i přátele,
- takže jich připravím víc. - Přivezeš auto s kávou?
- Chceš auto? - Jo.
Fakt? Dobře, slibuju.
- Musím připravit… - To je fajn.
…dostatek smetany.
- Udělám to pro tebe. - Díky. To je od tebe hezké.
Najednou je to tu moc fajn a úžasné.
- No jo, náš věk… - Hrozně moc tu mluvím.
Myslím, že je to poprvé, co mluvím tak hodně.
- Se mnou? Nebo všeobecně? - Jo.
To jo, od toho…
Od toho tu přeci jsme.
- Jo. - Strašně jsem ti to v Pekle chtěl říct.
Já vím, vypadal jsi, že mi to toužíš říct.
Pořád jsem na to v Pekle myslel.
Takže jsi musel fakt chtít vyhrát.
Zranil ses při tom?
Jo, ale to nic.
Zranil ses ještě někde?
- Hodně jsem se zranil. Kolena a ramena. - Fakt?
Upřímně řečeno, hrál jsem s tím, že musím vyhrát za každou cenu.
Pamatuješ, jak jsi jednou plakala?
Když jsem tě viděl,
byl jsem ještě víc rozhodnutý vyhrát.
Kdybych skončil na třetím místě
a Čin-jong si vybral tebe,
myslím, že bych se v Pekle rozbrečel.
Tak vážně jsem to bral.
I ty ses vůči mě vyjadřovala dost jasně.
Jo. Myslíš ty komplimenty?
Jo, komplimenty a další drobnosti.
Včera jsi navrhla,
abychom se vyfotili.
Chtěla jsi se vyfotit jen se mnou…
Vyfotíme se spolu.
- Jak? - Selfíčko.
Tři, dva, jedna.
- Sluší vám to spolu. - Sluší vám to.
Bylo to tak hezké.
- Přinesl jsem tohle. - Můj bože.
- To je Polaroid? - Jo.
- Na focení. - Vyfotíme se.
- Odnesl foťák, který byl pro všechny? - Jo.
- Vyfotíme se tady? - Dobře.
Tři, dva, jedna.
- Hej, co je s tím? - Proč netiskne?
Počkat.
Možná v něm není film.
- Je tam film. - Otevři to.
To snad ne.
Promiňte, pane. Chybí v něm film.
Ježkovy zraky.
Jaj.
Tohle ho dělá přitažlivým. I takové věci.
- Ta jeho nemotornost. - Přesně.
A navíc je ještě poměrně mladý.
- Měl jsem ho připravit. - To ne, užijme si to tu.
- Foťme očima. - Zapamatujeme si to tu.
Přesně. Je tu spousta možností, například plavání.
- Jdeš? - Chceš jít?
Jo.
- Převlékneme se. - Dobře.
Tak jo.
- Sul-ki nerada pije alkohol. - To jo.
Proto ráda chodí do pěkných kaváren
- a fotí to tam. - Jo.
„Majitelem slavné kavárny, do které jsem chtěla jít, jsi ty?“
To je na tom to úžasné.
- Jo. - V Kangwonu je
- tolik kaváren. - Jo.
- Takže podle mě… - Úžasné.
…mohly její city oproti dřívějšku
- ještě vzrůst. - Souhlasím.
- Právě. - A taky mi přišlo,
ve srovnání s tím, jaká byla v Ráji dřív,
teď jako by s Čong-uem převzala vedení.
Jo, to mi taky připadalo.
Vypadalo to, že se snaží zůstat na stejné vlně jako Čong-u,
a myslím, že to znamená něco pozitivního.
Jsem z toho nervózní, protože to vypadalo,
že Sul-ki se necítí zrovna nadšená nebo si čas s ním neužívá.
Zdálo se, že se nutí být s ním na stejné vlně.
Chtěla zajistit, aby byl šťastný.
Cítila jsem v ní odhodlání.
Mohla to tak cítit na začátku, ale myslím,
že jak spolu mluvili, začala být víc…
- Uvolněná? - Jo, přesně tak.
Čong-u dává naplno najevo své pocity.
Ale Sul-ki podle mě neví, jak na to reagovat.
Chce se mu odvděčit za všechno, co pro ni udělal.
- Z vděčnosti? - Je to jako…
- Takhle… - A toho se právě bojím.
Ale nakonec se ženy často zamilují do mužů, jako je on.
Podle mě by si ho žena, jako je Sul-ki, nakonec vybrala.
- Aha. - Nakonec.
Musíme se dívat a uvidíme.
Zajímalo by mě, zda se mohou city ženy změnit,
když je k ní muž tak ušlechtilý a nezištný.
- Samozřejmě. - Fakt?
Samozřejmě.
Záleží na konkrétní ženě.
U někoho se pocity můžou změnit, u někoho vůbec.
- Záleží to na člověku. - Tak to jo.
- Když jsi dnes vyhrál… - No?
…víš, jak jste měli první, druhé a třetí místo?
- Jo. - Že?
Skončil jsi třetí, takže jsi nemohl jít s tou,
se kterou jsi chtěl jít, protože už byla zabraná, že?
- S tou, se kterou jsi chtěl jít. - No…
Ale nejvíc…
Můžeš být upřímný, nevadí mi to.
Byly dvě.
Měl jsem v merku dvě ženy. Jednou z nich jsi ty.
A byla tam ta druhá, ale…
fakt jsem tu s tebou chtěl mluvit.
- Byl jsem zvědavý na tvou práci. - Aha.
- O tom se dá mluvit jen tady. - To jo.
Fakt jsem se o tobě chtěl dozvědět víc.
Proto jsem sem chtěl jít s tebou.
Ale ta druhá, která tě zajímala…
No?
Doufal jsem, že sem nepůjde s někým jiným, a že tam zůstane.
I kdybych sem šel, chtěl bych jít s tebou nebo s ní.
- V každém případě. - Chápu.
Takže jsem nebyl příliš rozpolcený.
Odešla s jiným, tak jsem si hned vybral tebe.
- Myslím, že to neslyšela ráda. - Přesně.
- Ptala se na to. - Byl upřímný.
- Je upřímný. - To jo.
Je dost upřímný.
Ale dokážeš skloubit studium
a vztah?
Jasně, ale když jsem ve vztahu, jdu do toho naplno.
- Fakt? - Jo.
Myslím, že proto je to pro mě těžší.
Obvykle nejsem tak emotivní, ale ve vztahu jsem v tom jiná.
- Aha. - Jsem pak emotivní.
Proto jsem byla sama.
- Ale máš jasný sen, Nadine. - Jo.
To by mohla být
ve vztahu výzva.
Přemýšlel jsem o tom, když jsme se předtím bavili.
Jsi si tím jistá a víš, jak postupovat.
Jo.
- Máš vyjasněnou cestu, kterou půjdeš. - Jo.
Ale opravdu věřím, že najdu někoho,
kdo můj sen podpoří.
Samozřejmě s ním možná nebudu moct trávit moc času,
ale čas, který spolu strávíme,
by podle mě mohl být ještě významnější.
Proč jsi najednou tak potichu?
- Co? - Proč jsi tak potichu?
Jen jsem přemýšlel.
Tady se o sobě dozvídám nové věci, které jsem si neuvědomoval.
- Mám určitý typ žen. - Aha.
Ale teď mě poprvé
přitahují ty, které tomu typu
nejsou podobné.
- Fakt se o sobě člověk dost dozví. - To jo.
U mě to tak je.
- Čin-jong působí rozpolceně. - To jo.
Nadine ho právě teď studuje.
Připadá mi, že svým způsobem narazili na skutečný problém.
Abychom to viděli z pozitivnější stránky, Čin-jong už přemýšlí,
jaké by to bylo mít vztah s Nadine.
To, že ho to trápí, ve mně vzbuzuje dojem,
že k ní začíná něco cítit.
Přemýšlí o tom,
- protože se o ni zajímá? - Jo.
Řekl, že se o sobě dozvěděl nové věci…
- To něco znamená. - Jo.
To znamená, že myslí na Nadine. Tak jsem to pochopil.
„Jaké by to bylo létat do Bostonu kvůli osobě, kterou miluju?“
„Je to ono?“
Zpočátku o ni neměl zájem, ona nebyla jeho typ,
ale teď ho začala zajímat.
Myslím, že proto řekl, že se jeho pocity po příchodu sem změnily.
Pokud se mezi ním a Sul-ki nic nestane, až se vrátí do Pekla,
tak si myslím, že by to mohlo vyjít.
- Zajímá mě… - Ale myslím,
že jakmile se vrátí do Pekla,
tak si Sul-ki a Čin-jong promluví
a Nadine a Čong-u je budou zas jen pozorovat.
- Jo. - Ach, to ne.
Vlastně není taková zima.
- Ty jo. Zkusíme, jak je teplý? - Dobře.
Jde z toho pára. Je teplý.
Jaj, to je horké.
To muselo zaštípat. Jsi v pořádku?
Zvládnu to.
Jako dnes.
Noční scenérie je zde úžasná.
- Ta světla. - To jo.
- Co to je? To je měsíc? - Podle mě jo.
Měsíc je fakt krásný.
- Vyšel jen pro nás. - Jo, zase.
Měsíc je krásný.
Všechno je krásné.
Fakt, úplně všechno.
- To neříkej. - Proč? Je to trapné?
Je to tu super.
Nenapadlo by mě,
že když sem přijedu, ohromí mě to.
Já taky ne. Nikdy by mě nenapadlo,
že se mi tady rozechvěje a rozbuší srdce.
Myslím, že díky našemu pobytu
jsem se o sobě dozvěděl něco nového.
Chci se zeptat.
Jsme tu sedmý nebo osmý den.
Za tu dobu jsme toho zažili hodně.
Když už se blížíme ke konci,
dospěla jsi k nějakému rozhodnutí ohledně svých pocitů?
- Jen by mě to zajímalo. - Aha.
Upřímně řečeno, myslela jsem si, že už jsem se rozhodla.
Ale…
- Nejsem si jistá… - Jasně.
V pohodě. Nebudu dál naléhat.
Jen jsem…
hodně…
Tedy…
Jak to vyjádřit?
Protože mě opravdu zajímáš…
se psychicky připravuju na to,
abych mě tvá konečná volba moc nemrzela.
Ach jo.
Cítím se tak…
Ale…
no…
Jak to jen vyjádřit?
Každý má jiný způsob myšlení.
Od té doby, co jsem sem přišla,
jsem vždycky přemýšlela o tomtéž.
Ačkoli bych měla dělat to, co mi říká srdce, měla bych se
vždy snažit naplno.
To právě dělám.
- Takže… - Působíš tak.
Čong-ue, ty bys měl taky následovat svoje srdce.
Oba se snažme co nejvíc.
Tak jo, kamarádko narozená 1998. Snažme se,
hlavně proto, že jsme se narodili v roce Tygra.
Že jo?
Jo…
Je to tak smutné, protože to díky ní zažil lásku.
Určitě ji chce tak moc vyjádřit a pravděpodobně k ní chová silné city,
ale také ví, že se cítí pod tlakem.
Takže se kontroluje,
drží to v sobě a snaží se to vzdát. To všechno na něm vidím.
Je mi ho líto.
Jako bychom sledovali někoho zamilovaného…
Když jsme do někoho zamilovaní, chováme se tak všichni.
Vždycky, když jsme s ním, si připadáme malí.
To jo.
Myslím, že Sul-ki dělá, co může, přesně, jak řekla.
- To jo. - Ale ona…
Člověk se nemusí snažit, aby se zamiloval.
Nedá se to skrýt, jako nachlazení.
Sul-ki se teď hodně snaží.
Tak mi to připadá.
- Je mi to tak líto. - Moje srdce.
PEKLO
Co ty tady? Proč nemáš teplejší oblečení?
Musíme si promluvit.
- Tak jdi napřed. Přinesu ti bundu. - Dobře.
- Vezmi si to. Je ti zima? - Tohle?
- Takhle? - Takhle. Mělo by to být teplé.
- Je velký, takže… - Dobře.
Je taková zima.
- Dnes… - No?
Chtěla jsem si s tebou aspoň promluvit,
když už jsem s tebou po získání prvního místa
nejela do Ráje.
Tak jsem s tebou chtěla mluvit.
To nevadí. Mně na tom fakt nesejde.
- Fakt? - Jo.
Protože jsem si vybral tebe,
kdyby sis ty vybrala mě, mohlo by to vypadat,
- jako že dávám něco za něco. - Jo.
Ale byl jsem celkem rád, že jsi to neudělala a vybrala sis někoho jiného.
Fakt?
Jo, jen chci, aby ses nestarala o to, co si myslí ostatní,
dělala to, co chceš,
a následovala své srdce.
Já jen…
Jen jsem si říkala: „Co je dobré, je dobré.“
Furt jsem se snažila, abych se nezranila.
Rozhodla jsem se podle toho, co je nejlepší pro všechny.
- Ale to mi to ztížilo. - Jasně.
Nechtěla jsem myslet na ostatní lidi
a dělat si jen to, co chci já, ale nefungovalo to.
- Tak to bylo frustrující. - Chápu.
Ale hned potom
jsi mě vzal s sebou do Ráje, takže…
Jak to mám říct? Byla jsem vděčná…
nechceš, abych ti děkovala, nevím, jak zareaguješ,
ale moc díky.
- Řekl jsem, abys mi neděkovala? - Jo.
Jde o to, že než jsem si tě vybral,
když jsme spolu krátce mluvili, pořád jsem na tebe myslel.
- Fakt? - Připadáš mi
hodně veselá, ale…
Viděl jsem, že tě něco trápí.
Nevím proč, ale cítil jsem, že tě něco trápí.
Vycítil jsem to.
Takže jsem na tebe hodně myslel
a chtěl jsem tam jít s tebou,
aby sis mohla odpočinout na příjemném místě.
Fakt.
Je pochopitelné, že tě něco trápí.
Hlavu vzhůru.
- Dobře. - Fakt mám o tebe strach.
Děkuju.
Cítím to.
Nevím. Já jen, že…
Cítím se tu uvolněně, když jsi nablízku.
No teda.
- Cítí se s ní uvolněně. - Se-čune.
- To je hezké. - Její ochránce.
Cítím se uvolněně, když jsi nablízku.
Potřebuju tě mít nablízku, protože mě to uklidňuje.
Páni.
Mám o tebe strach.
- Bylo to tam pro ni opravdu těžké. - To jo.
So-i si podruhé vybrala někoho jiného.
On na to řekl, že je mu to jedno, že jen chce,
aby si vybrala někoho jiného a aby byla šťastná.
Myslela jsem si, že to řekl, protože k ní nic necítí,
ale tak to není.
Celou dobu usiloval pouze o So-i, protože k ní fakt něco cítí.
Když se zamyslím, je to podle mě jeho styl.
So-i vypadala, že ji to mrzí, že?
- To jo. - Že vzala jiného.
Myslím, že se díky němu cítila lépe.
- To jo. - Jo.
Na zdraví.
JAK TI TO CHUTNÁ?
- JE TO DOBRÉ? - JO!
MOC DOBRÉ.
MÁŠ RÁDA MELOUN?
MELOUNY MILUJU.
OVOCE MÁM RÁDA.
HEZCÍ LIDÉ MAJÍ RÁDI OVOCE.
FAKT HO MÁM RÁDA.
- FAKT HEZCÍ LIDÉ… - VÁŽNĚ.
FAKT HEZCÍ LIDÉ MAJÍ OVOCE FAKT RÁDI.
TY MÁŠ RÁD OVOCE?
- HODNĚ. - TAK JSI HEZKÝ.
NA SVĚTĚ JE TOLIK LAHŮDEK.
AŽ TO TU SKONČÍ, PŮJDEME NA SAŠIMI A SODŽU.
TAK JO.
MÁM JET NA OSTROV JOUITO?
JSI KDYKOLI VÍTÁNA. OPRAVDU.
OPRAVDU? O JOUITU NIC NEVÍM.
JÁ TOHO VÍM HODNĚ.
PAK BYCH SE MĚL DRŽET NĚKOHO, KDO ZNÁ MNOHO MÍST,
- A POZNAT JOUITO LÉPE. - JO.
- O VŠEM TI POVÍM. - JE TO OSTROV JAKO PEKLO.
- PILI JSME RYCHLE. - SUPER.
JO, JE TO FAKT SUPER.
TENHLE DRINK JE LAHODA.
TO JO.
FAKT DOBROTA.
UŽ DLOUHO JSEM SI NEDALA NĚCO STUDENÉHO A SLADKÉHO.
Skvělé.
- DOBROTA, ŽE? - JO.
PROTOŽE MĚ KRMÍŠ.
KRMÍM TĚ, PROTOŽE TY SÁM NEJÍŠ.
VÍŠ, PROČ SÁM NEJÍM?
PROTOŽE JSEM ČEKAL, AŽ MĚ NAKRMÍŠ.
NA TO SI NEZVYKEJ.
- Pane jo. - Co to mělo být?
Je to jako fáze líbánek ve vztahu.
Vůbec to nebylo vtipné, a přesto se smáli.
- Dívali se na sebe… - Jsou šťastní.
- Všechno si užívají. - Přesně.
Představte si, jak jsou šťastní.
HODNĚ MĚ ZAJÍMÁŠ.
RÁD BYCH TĚ POZNAL VÍC.
ZAJÍMALO BY MĚ, CO SI MYSLÍŠ O RŮZNÝCH VĚCECH.
A O ČEM OBVYKLE PŘEMÝŠLÍŠ.
ZAJÍMÁŠ MĚ.
TU RUKU SI NEBUDU MÝT.
BUDU SI MÝT JEN PRAVOU RUKU.
NEBO SI NEMÁM MÝT ANI TU?
Takové hrdličky.
- No teda, takoví cukrouši. - To jo.
POŽÁDÁM O PŘISTÝLKU, TAK SE ZATÍM PŘIPRAV NA SPANÍ.
- DOBŘE. NE, POČKEJ. - DOBŘE.
V KAŽDÉM PŘÍPADĚ…
POČKEJ, ZAMYSLÍME SE NAD TÍM.
- Dobře. - Dobře.
PŘED SPANÍM SE MUSÍM UMÝT. VTEŘINKU.
Na chvilku si lehnu.
NEŽ SE UMYJU, MUSÍM SI TO MYTÍ PROMYSLET.
JEJDA.
SO-UN.
STÁLE SE NEPROBOUZÍŠ.
CO BUDEŠ DĚLAT?
NEJSEM PADAVKA.
VZBUĎ MĚ ZA PĚT MINUT.
DOBŘE.
ZDÁ SE MI TO, NEBO VYCHÁZÍ SLUNCE?
- ZAČÍNÁ VYCHÁZET. - ŽE JO?
KOLIK JE HODIN? PĚT?
TAK ČTYŘI NEBO PĚT HODIN.
- Co? - Jsou vzhůru celou noc?
- Pili celou noc? - Povídali si až do rozbřesku?
To je šílené.
- Určitě si to užívali. - To jo.
- TO JE SKVĚLÉ. - CO?
VŠECHNO.
JE TO PŘÍJEMNÉ.
JO?
JE TO PŘÍJEMNÉ, SKVĚLÉ A SUPER.
DĚKUJU, ŽE JSI DNES JELA.
DĚKUJU…
ŽE JSI MĚ SEM VZAL.
Myslím, že se mezi ně nikdo nedostane, že?
Je to vzrušující.
Od chvíle, kdy opustili Peklo,
spolu strávili asi 12 hodin, a to včetně spánku.
- No jo. - Ale nechtějí spát.
- Pane jo. - Cení si každé minuty.
Myslela jsem, že to bylo večer.
- Není divu, že jsou ospalí. - Je ráno.
Srdce se mi rozbušilo.
Víte, jak jsou páry v počátečních fázích vztahu
nadšené, protože jsou tak šťastné, že?
Myslím, že mnohem romantičtější
než sdílet postel je ležet odděleně
- a čelem k sobě. - To jo.
KONEČNÉ ROZHODNUTÍ – DEN D
Vrátili jsme se do Pekla.
- Opatrně. - Dobře. Pomalu.
- Něco mi to připomíná. - No jo.
Jako fakt.
- Co asi všichni dělají? - Že?
Po návratu se ptají na spoustu věcí.
- Jo. - „Co jste dělali? Jak to šlo?“
„Bylo to fajn?“
- „Změnili jste názor?“ - „Změnili jste názor?“
Nemůžu uvěřit, že nás čeká poslední noc.
- Vrátili jsme se. - To jo.
Vrátili jste se!
- Ahoj. - Ahoj.
- Bavili jste se?
Oba vypadáte, že jo.
Ahoj.
- Ahoj. - Ahoj.
- Užily jste si to? - Ahoj.
Jo.
- Konečně jsi tu. - Naše hvězda!
- Ahoj! - Jak to šlo?
Ani se nepamatuju. Byl jsem nervózní.
- Fakt? - Protože jsem byl nadšený.
Minimálně tucetkrát sis to představoval.
Ty jo, no jo.
- Byl to splněný sen… - Vedl sis skvěle.
Vypadáš dobře, Sul-ki.
Víte, jak tam můžeme mluvit o práci, věku a tak?
- No? - Teď se v Čong-uově blízkosti
- cítím lépe. - Aha.
- Co asi dělá? - To víš jen ty.
- Jen Sul-ki to ví. - No jo.
Ale když jsem zjistila, že ho už znám, zamrazilo mě.
- Tedy… - Tys ho znala?
- Jednou jsem ho viděla. - Viděla? Je youtuber?
- To jsem zvědavá. - Včera to bylo opravdu úžasné.
- Cítím se k němu blíž. - To je dobře.
Tedy, já…
Užíval sis to.
Nech toho!
A na co se ho můžu zeptat?
Čong-u ještě nic neřekl a vy se smějete jak blázni.
Užil jsem si to.
Čong-u se začal usmívat, jakmile jsme to řekli.
Ne, to ne.
V hotelu jsem se nepřestával usmívat.
Mluvili jsme.
Po odhalení zaměstnání a věku jsme byli překvapení.
Oba dva? Fakt?
Překvapilo mě, co dělá.
Když se nad tím zamyslím, tak to k ní opravdu sedí.
Jak se cítíš? Když to teď víš?
Byl jsem v šoku.
Bylo to něco, co jsem nečekal.
- Co ty, Nadine? - Nadine.
- Bylo to opravdu moc fajn.
Máme některé společné zkušenosti.
Společné záliby.
- Min-su to možná už ví. - Jo.
Ale dělala jsem stejné věci co on.
- Bylo tedy o čem mluvit. - Povídali jste si bez přestání.
Zdálo se, že si docela rozumí.
Zatímco ona byla na líbánkách.
- Přesně. - Vrátila se z líbánek.
Doma si pak vyřiďte oddací list.
- Někdo mi říkal, že půjdete ofiko. - O čem to mluvíš?
- Spala jen hodinu. - Ne, ne, dvě a půl.
- Povídali jste si celou noc? - Líbánky?
Říká se, že jsi spal jen hodinu.
- Já? - Jo.
Prý jsi skoro nespal.
- Fakt? - Co se to stalo?
- Ne, spali jsme. - To mě zajímá.
- Kolik jsi toho naspal? - Asi hodinu?
Kecali jste dlouho?
- Celou noc? - V podstatě jo.
- To je dlouhá doba. - Máš výdrž.
Dojeli jsme tam a byli jsme tam už podruhé.
Dostali jsme nakonec stejný pokoj jako předtím.
Takže jsme byli od začátku do konce
na stejném místě, ale cítili jsme se trochu jinak.
- Aha. - Aha.
Takže to bylo významné.
- Necháme tam zavazadla a půjdeme. - Tašky dáme do…
Dobře.
- Jejda! - Teď nejvíc nesnáším volný čas.
- Proč? Ty nechceš mluvit s Čin-jongem? - Chci, ale bojím se.
- Co? Proč? - Bojím se.
Až dojdu za ním,
- zvládnu to. - To je v pořádku.
Ale když za ním půjdu…
možná mě bude brát jen jako kámošku.
- Protože se už rozhodl? - Kdybych mu to řekla.
To by neudělal.
- Myslíš? - Byli jste dvakrát v Ráji.
Jste si blízcí.
Peklo pro nezadané je nejžhavější peklo na světě.
Dnes je poslední den, kdy můžete jít na rande před zítřejším rozhodnutím.
Užívejte si rande až do konce, abyste toho pak nelitovali.
Omluvte mě.
Mějte se.
Řekni jí to.
Překlad titulků: Kyra