ŠIN SUL-KI
PAK SE-ČONG
ČCHOI ČONG-U
I SO-I
ČO JUNG-ČE
I NADINE
KIM HAN-PIN
ŠIN TONG-U
ČCHOI SO-UN
KIM ČIN-JONG
KIM SE-ČUN
LIM MIN-SU
PEKLO PRO NEZADANÉ
Peklo pro nezadané je nejžhavější peklo na světě.
Dnes je poslední den, kdy můžete jít na rande před zítřejším rozhodnutím.
Užívejte si rande až do konce, abyste toho pak nelitovali.
Omluvte mě.
Mějte se.
Řekni jí to.
- Čin-jong odešel jako první. - Aha.
Měl náskok.
Čong-u vyšel hned po něm.
Čin-jong šel za ní?
- Jo, šel za ní. - Aha.
- Takže, potom… - Tak počkám.
Taky s ní chci na chvilku mluvit.
Strávil jsi s ní hodně času, takže…
- To jo. - Právě.
Pořád jsme byli spolu.
Tong-u taky?
- „Strávil jsi s ní hodně času.“ - Slyšeli jste je?
Tong-u se líbí jenom Sul-ki.
Maluje se takhle.
Koho hledáš?
Je tam.
V šatně.
Půjdu za ním, až si promluví.
- Proč ses ho nezeptala? - To je…
Tvářil se tak…
To nevadí.
- Je to moucha. - Jo?
- Že? - To nevadí.
Češu se.
To bylo přirozené.
- Kdykoli. - Sul-ki?
- Copak? - Ano, díky.
Ano.
Jdeš ven, že?
Hned přijdu. Počkej chvíli.
- Našel jsi ji? - Jo.
- Čong-ue, dnes spěchám, takže… - Jasně. Chápu to.
- Promluvím si s ní. - Dobře.
My…
- Jsem trochu nervózní. - Aha.
Jsme ve frontě.
Aha, jste ve frontě?
- Jo. - Tong-ue, ty taky?
- Přidal jsem se. - Chlapci, neperte se.
- Jdi na to. - Záleží na tom, kdo je první?
Nebudeme tam dlouho.
Pojďme pro vodu.
Dobře. To mi jde.
Veď mě tam.
- Nevím, kudy se tam jde. - Pojď za mnou.
- Dobře. - Šel jsi čtyřikrát do Ráje,
takže nevíš, jak to tu funguje.
Teď mi Peklo připadá jako Ráj.
Peklo je fakt úžasné.
Tihle dva si taky dobře rozumí.
Jo.
Jaké to včera bylo?
- Včera? - Jo.
- Včera… - Prý to bylo zábavné.
- To říkala Nadine? - Jo.
Člověk se v Ráji musí bavit, že?
Nemůžeš tam mít depresi.
Proč se mi zdá, že už je to tak dlouho, co jsme tam byli spolu?
Nepřipadá ti, že jsi moc zaneprázdněný?
Ale vždyť ty taky furt někde lítáš.
Vypadalo, že si to s Čong-uem užíváš.
- Fajn. - Je hezké, že jsme tu všichni.
Užijme si to tu.
- Povídat si ve dvou je pro mě náročné. - I se mnou?
- S tebou? - Jo.
- Chceš si se mnou povídat? - Ne, to ne.
- Čong-ue, změnil ses. - To jo.
- Změnil se. - Po Ráji.
Ty rošťáku.
Hodně jsem se dozvěděl.
- Ten kluk… - Je uvolněný.
- Ani ne. - Ale jo.
Ještě se nemůžu uvolnit.
- I tak jsi. - Je tu plno hyen.
Kde je Sul-ki?
Sul-ki si šla s Čin-jongem promluvit
a pro vodu. Prý tam ještě nebyl.
Postav se tam. Vyfotím tě s oceánem.
Dobře.
Je moc pěkná. Fakt.
Tři, dva, jedna.
Je mi trapně. Proč je focení tak…
- Tak teď spolu. - Fajn.
Nejprve s vodou v pozadí.
Tři, dva, jedna.
Co to je?
- To je hezká fotka. - Jo?
Myslím, že už je plný.
- Plný, že? - Jo.
Je to těžké, viď?
Je mi jedno, jestli je to těžké, ale…
- Zvládneš to sám? - Pohoda.
Kluci to sami neunesli, tak jsem jim musela pomáhat.
Já jsem jiný, jasné?
Jsem jiný, Sul-ki.
- Tak mě veď. - Jdeme.
Tady je to pěkné.
Vyfotím tě.
Proč mě chceš fotit u tohohle?
Jak dopadla fotka?
- Vypadáš na ní dobře. - Fakt?
Jsi hezký.
Hezký…
Pospěš si, Sul-ki.
Čin-jong vyhledává Sul-ki.
Co budeš dělat?
Budu pokračovat v tom, co jsem dělal.
Aha.
Stále jsem nervózní.
Přestože to v Ráji bylo moc pěkné, možná jsem to
tak vnímal jen já.
Jí to tak možná nepřipadalo.
Ale mně přišlo, že vypadala spokojeně.
Poprvé se mi rozbušilo srdce.
Fakt?
- Jo, bilo jako na poplach. - Závidím ti.
- Nedokázal jsem se jí podívat do očí. - Ale i tak.
Jsem ráda, že jsi to pocítil.
Co jim trvá tak dlouho? To si budou povídat celý den?
Myslím, že jo.
Myslím, že Čin-jongovy pocity nikdy nepochopím.
Šla jsem s ním do Ráje, ale netuším.
Bylo by fajn, kdybych si s ním vyměnil místo, že?
- Protože s ním chceš mluvit ty. - To jo.
To je příjemné.
Kdykoliv se spolu bavíme, nedaří se nám začít konverzaci.
- Že? - Jo.
Říkám si, čím to je.
Řekla jsem ti to?
- To ohledně zápasu v jámě. - Co?
Že jsi vypadal fakt super.
- Ne. - Neřekla?
Řekla jsi, že jsem vypadal „super“, ne „fakt super“.
Asi jsem to řekla.
Řeklas jen „super“.
- Moje chyba. - Mohlas pokračovat.
Ať nezpychneš.
- Jejda, to ne. - Už nebudu mluvit.
Já takový nejsem. Jsem skromný.
Ale fakt jsi vypadal super. Počkat.
- Vypadal jsem super? - Ne.
- Vidíte? Sul-ki má v srdci Čin-jonga. - Nebudeme se na to dívat.
Je rozpačitá, jen když je s ním.
- To jo. - Jo.
Co se stalo se sebevědomou Sul-ki?
Komu jsi fandila?
Můžu mluvit upřímně?
Jo.
- Mluv upřímně. - Upřímně,
doufala jsem, že vyhraje Čong-u.
Ale jde o to…
že jsem celou dobu…
sledovala tebe.
Já tebe ve vašem zápase taky sledoval.
To musel být srandovní pohled.
Komu jsi fandil?
- Já? - Jo.
Tobě.
Co je podle tebe u potenciálního partnera nejdůležitější?
- Pro mě? - Jo.
Někdo s hezkým úsměvem?
- Jo. - Někdo, kdo se směje očima?
- Jo. - Aha.
A co jeho osobnost? Jak bys ji popsala?
Někdo jako ty?
Je konec.
Kdo je ještě jako Čin-jong?
- Že? - Jen říká, že se jí líbí.
Zní to, jako by se mu konečně vyznala.
Někdo jako ty?
Jako já? Jaký jsem?
- Jaký? - Takový…
Třeba někdo, na koho myslím?
Když mluvíme o tobě a Čong-uovi… I když ho mám fakt rád,
dost se mi nelíbilo tě s ním vidět.
Jsem upřímný.
Když jsme včera jeli do Ráje, musel jsem čekat, protože jsem byl třetí.
Nechtěl jsem se na vás dívat.
A jak se cítíš ty?
Už ses rozhodla?
Jo.
A ty?
Já? Já ještě ne.
Nemyslím si,
že už je konec,
počkám, jak se to vyvine.
- Aha. - Jo.
- Jako fakt? - Ty jo, až do konce.
Omotal si ji kolem prstu.
Je v tom ten nejlepší.
- Zůstává mimo její dosah. - Fakt.
Když se po něm natahuje…
- Aha. - Jo.
Také se obávám některých věcí.
Aha.
Čeho třeba?
Upřímně, nemyslím si, že moje práce je…
Myslím, že jsem se po odchodu z armády neusadil,
a proto jsem si myslel, že se chci seznámit s někým,
kdo měl před příchodem sem stabilní život.
Protože mám teď hodně práce
s řešením vlastního života.
Pokud se budu muset starat o sebe a o přítelkyni,
myslím, že to nezvládnu.
Jsem taky jen člověk.
Chtěl jsem být s někým,
kdo se mi jednoduše líbí a ke komu mě srdce táhne.
Proto se mi teď hlavou honí různé myšlenky.
Pokud o tom budeš příliš přemýšlet, můžeš se do toho ještě víc zamotat.
Prostě se snaž a důvěřuj svým pocitům.
Přišel jsem sem v naději, že potkám někoho, s kým bych se mohl sblížit.
Proto mám o čem přemýšlet.
Znepokojovalo mě její povolání.
Je ještě studentka.
Nejspíš má před sebou dlouhou cestu. Mnoho věcí, do kterých se chce pustit.
Říkal jsem si, že v těchto chvílích nebudu moct být po jejím boku,
takže jsem z toho rozpolcený.
- Obě, Sul-ki i Nadine, jsou studentky. - Jo.
Takže si možná myslí,
že nebudou mít jeden na druhého dost času.
Myslím, že k těmto myšlenkám měl mnoho důvodů.
Ale Čin-jong říká…
Mám z toho pocit,
- jakoby si hledal manželku. - Přesně.
Je to jenom chození, ale on to bere dost vážně.
Zdá se, že bere v úvahu jejich budoucnost, když někoho potká.
Svým způsobem možná myslí až moc dopředu,
- do budoucnosti. - Protože není stabilní.
- On sám. - Asi se bojí,
že pokud se o něj jeho přítelkyně bude chtít opřít nebo získat podporu,
nebude to pro ni moct udělat.
- Myslí moc za roh. - Máš pravdu.
Z jejího pohledu je to jako: „O čem to jen mluví?“
Asi je to pro ni těžké.
Ze svého pohledu by to mohla brát jako odmítnutí.
Doufám, že si třeba Sul-ki vybere Čong-ua.
- Já teda… - My se té naděje nepustíme?
- Ale Čin-jong… - Mohla by.
…nebyl nejistý v tom, koho si vybrat.
Měl obavy z možných budoucích problémů se Sul-ki.
Ale mohla si myslet…
No?
…že neví, koho si vybrat.
Ale jisté je, že Sul-ki je úplně jiná,
když je s Čin-jongem, než když je
s Čong-uem, Tong-uem nebo někým jiným.
- To jo. - Je úplně jiná.
Cítím, že je zamilovaná.
Přesně.
Mám pocit, že čas plyne nejpomaleji, když čekám.
Měli bychom se uvolnit.
To je těžké, když je člověk vidí.
Zkus je sledovat každých pět nebo deset minut.
Budeme je moci vidět, jak se blíží dolů.
Vidím, jak sem přicházejí lidé,
takže je budeme moct zastihnout jako první.
- Tihle dva na ně taky čekají? - Jo.
- Dva čekající týmy?
- Jo. - Je tam seznam čekatelů.
Něco mě na tobě zlobí.
Tak z ničeho nic?
- Jo. - Copak?
- Myslím tím… - No?
Nic.
- Co? Dokonči to… - Jen vím, že mě něco zlobí.
Scházejí.
Tak pojďme.
- Teď? - Jo.
Proč mi to neřekneš?
Proč se mám cítit nepříjemně?
- Proč? - Jen…
Ty jsi ale škádlivka.
To ty jsi škádlivec.
Fakt ti jde mást lidi v jejich pocitech.
- Co vy tady? - Proč jdete tak pomalu?
Co dělají spolu?
- Počkejme tady. - Dobře.
- Zastav se. - Dobře.
- Zastavit se? Vtipné. - Jo.
Zastav se. Uvolněme se.
Už je to vtipné.
Chodíš tak pomalu. Myslel jsem, že jsi želva.
- Co si vyměnit partnery? - Dobře.
Hele, odešli.
- Kam? - Už tam nejsou.
- Tong-u. - Tong-u.
Tong-u a Sul-ki.
- To nejsou oni. - To je Min-su a Čin-jong.
Předběhli je.
Jako když čekáš na taxíka,
ale někdo se k němu dostane před tebou a zabere si ho.
- Je to stejný pocit. - Jako když čekáte…
Pak si říkáte: „Měl jsem jít trochu dál.“
Nebo: „Měl jsem stát před ním.“
Jejda. Sul-ki musí být unavená.
Tolik povídání.
Ježkovy voči.
Chyběl jsi mi, když jsi byl pryč po tom, co jsme byli spolu.
Fakt?
- Vážně? - Jo.
Z ničeho nic jdeš hrrr na věc.
- Min-su! - Copak?
Co to bylo?
Právě jsi mě zaskočila. Co to bylo?
Jsem v šoku.
Posaď se.
Myslím, že jsem to někde viděl.
Je tam led.
Tak jo, v klidu si popovídejme.
Dobře.
Jak se máš? Užila sis to v Ráji?
Jo, dost jsem si to užila. Povídali jsme si a bylo to fajn.
Zajímalo by mě, co jste dělali.
Jaké to pro tebe bylo?
- Je to devět nebo osm dní? - Jo.
Myslíš, že čas letěl, nebo ubíhal pomalu?
Všechno bylo jako sen.
Naše návštěva Ráje je jako sen, mám pocit, že to bylo už dávno.
Když o tom přemýšlím, mám pocit, že čas jen tak proletěl.
Ze začátku mi přišlo,
že čas plyne příliš pomalu, ale už je to naše poslední noc.
Myslím, že se budu držet cesty,
kterou jsem si zvolil hned, když jsme sem přišli.
Nejsem si jistý, jestli si mě vybereš,
ale budu tvé rozhodnutí respektovat.
Rád bych, abys byla vždycky šťastná, a doufám, že všechno dobře dopadne.
Taky to tak cítím.
Tong-u má taky oči jen pro jednu.
Tong-u…
- Je doktor, hezký, fit… - Není typ, který se odmítá.
Ženy by na něj stály fronty.
Ale podívejte se na něj tady. Jak je sklíčený.
Nevím, jestli si to pamatujete, ale nedokázal uvěřit tomu,
že o něj Sul-ki nemá zájem.
- To jo. - Tvářil se…
- Jo. - Pamatuju si to. Postupně…
- „Co to je?“ - „No tohle.“
- „Co se děje?“ - Jo.
Tenhle ostrov je místem, které v lidech vzbuzuje pokoru.
Odejde s hlubokou pokorou.
A zamyslí se nad sebou.
Bavila ses včera? Povídala sis hodně s ostatními?
Jo, hodně jsme si povídali.
Včera jsem hodně přemýšlela, takže jsem byla ve stanu,
ale i tehdy jsem na tebe pořád myslela.
- Fakt? - Nebylo to pro mě lehké.
- Aha. - Tak mi došlo,
- že to s tebou bylo fajn. - Aha.
- To jo. - Jo.
Bála jsem se, že to teď mezi námi bude divné.
Jestli s tebou budu moct bez potíží mluvit.
O tom jsem přemýšlela.
Ať se stane cokoli, zažila jsem tu hodně skvělých zážitků.
A fakt…
jsem si čas strávený s tebou užila.
Jsem za to moc vděčná.
A myslím, že jsi i důvod, proč jsem se tu necítila nepříjemně,
- když jsem přijela. - Fakt?
Takže, za to ti děkuju.
Chtěla jsem ti to říct.
- Jsem vděčná. Bylo to fajn. - Pro mě taky.
Nadine.
- So-un. - Večeře.
Jsem teď tak rozpolcená.
Mohu?
Ovšemže.
Děkuji.
Nevím, co si počít.
Tentokrát šel Čin-jong za Sul-ki jako první.
A teď za ním šla Min-su.
A pak půjdu já.
Je to tak komplikované. A Min-su se Čin-jong fakt líbí.
Min-su si ho určitě vybere.
To si taky myslím.
Myslím, že se Min-su psychicky sesypala.
To jsem netušila.
Takže já…
ti nevím.
Vůbec nevím.
Pro Nadine nebude lehké jít za těchhle okolností za Čin-jongem.
Nadine udělala spoustu odvážných kroků,
- ale není na to zvyklá. - Právě.
Nadine chce, aby věci byly přirozené…
- To jo. - …protože jí to takhle moc nejde.
Ale musí bojovat a být odvážná, a to je pro ni těžké.
- To jo. - Právě.
- Ahoj. - Kam jdeš?
Šel jsem za tebou.
Fakt?
Jo. Nechtěla by sis promluvit?
Dobře.
- Pojďme na pláž. - Dobře. Pláž zní skvěle.
Co jsi dělala včera? Muselo to být fajn.
Včera?
Najedla ses tam?
Ráno jsem měla polévku na kocovinu.
Víš, že jsme měli kuřecí?
- Jo. - Syrové.
- Byl jsem v šoku. - Prý jsi to uvařil dobře.
Jo, a omáčka od Se-čong byla skvělá.
Její kuchařské dovednosti se zlepšily.
Že jo? Proto se jí cítím mírně ohrožený.
- Jsem trochu nervózní. - Buď ve střehu.
- Kuchaři. - Končí to.
Počkat, ty to víš, že?
- Jo. Proč se to snažíš skrýt? - Byl jsem blízko.
Proč se se mnou najednou cítíš trapně?
- Před všemi jsem to tajil. - Co?
Nebereš to trochu moc vážně?
Je to složité.
Po celý život
jsem si myslel, že nejsem citově založený.
Ale díky tobě
jsem zjistil, že mám emoce.
Chci, abys byla spokojená. Tak se cítím.
Cítil jsem jen to, že jsem chtěl, abys byla šťastná.
Jen to. Nevím, jak přesně popsat tenhle pocit, ale…
O nic jsem se nesnažil. Jen jsem ti fandil.
To byl můj způsob, jak se s tím vyrovnat.
Bylo to pěkné. Mám skvělé vzpomínky.
Je to náš poslední den. Jak se ti tu líbilo?
Prožila jsi smysluplně čas?
Díky tobě jsem si to tu dost užívala.
- To je fajn. - Jsem
spokojená a vděčná za všechno.
To je všechno, co cítím, a…
Tak to stačí.
Jen tohle.
Jsem vděčný, že na mě takhle myslíš.
- Proč je láska tak těžká? - Že?
Myslím, že Min-su pláče, protože to musí vzdát.
Taky si myslím.
A Han-pinův úsměv znamená: „Chápu to. Respektuju tvé rozhodnutí.“
- Úsměvem říká, že to chápe. - Han-pin je skvělý.
- To jo. - Že?
Upřímný způsob, jakým vyjadřuje
své pocity, aniž by na ni tlačil, je…
Už jsem si tu zvykl, ale teď musíme odejít.
- Je poslední noc. - To jo.
Už je konec.
Právě.
Dali nám dneska limonády.
- Mám si sednout sem? - Jo.
- Je poslední noc. - Poslední noc.
- Užijme si to. - Ale je to smutné.
- Na zdraví! - Poslední noc.
- Na zdraví. - Dobře.
- Na zdraví. - Jo.
- Bylo to super. - Na zdraví.
Tohle není skutečné.
Vážně mám pocit, že to končí.
Zbývá už jen několik hodin.
Nemůžu uvěřit, že už je konec.
- To bude v pořádku. - Jen jsem smutná.
Je to náš poslední den.
Kdy jindy můžeme odhalit svou práci a věk?
Jsem opravdu zvědavý.
To se těším.
Nikdo o tobě nic neví.
Jo, jsem tajemná žena.
Je mi 26 let
a momentálně pracuju jako modelka pro jednu agenturu.
Jsem modelka.
Momentálně pracuju jako reklamní modelka.
Byla jsem v reklamách na Sony a BMW.
Začala jsem pracovat jako modelka,
protože mám ráda oblečení a focení,
takže tato práce přišla sama od sebe.
PAK SE-ČONG, 26 LET, MODELKA
Sexy holka, jo!
- Sexy holka! - Sexy holka!
Řeknu vám, kolik mi je.
To mě zajímá.
Je mi 32 let.
Není divu, že působil jako starší bratr.
Teď to chápu.
- Není divu. - Je ti 32?
A jsem plastický chirurg.
- Cože? - To je hustý!
Já věděl, že je doktor.
Pane jo!
Není divu, že se při hrách snažil nezranit.
- Je doktor. - Držel jsem se.
- Nechtěl jsem vás poranit. - Vyléčil bys nás.
- Držel jsem se. - „Vyléčil bys nás.“
Je to fakt sranda.
Při zápasu…
- To je super. - To je skvělé.
- Teď já. - Jo.
- Jsem fakt zvědavá. - Nejdřív věk.
- Je mi… - Dvacet devět?
- Podle mě 25. - Myslíš 25? Ty 29.
Je mi 24 let.
- Je mladší než ty. - 24?
- Počkat. Promiň. - Je ti 24?
Počkat, jsi o osm let mladší než já?
Jo, jsi starší.
Je v šoku.
Jsi v pořádku?
- Padá ti čelist. - To je…
- Fakt? - Pane jo!
Jo.
- Zbledl jsi. - Co se děje?
Oslovoval jsem ho jako staršího.
- Fakt? - Jo.
- Čong-u si myslel, že je nejmladší. - Fakt?
Omlouvám se.
- Takže jsem starší? - Je mladší než ty.
Stejně mám pocit, že jsi starší.
- Připadalo mi to tak. - Čong-u je v šoku.
Je v šoku.
I od někoho mladšího se můžeš učit.
Věk není důležitý.
- Kolik ti je, Jung-če? - No?
Je mi…
Je ti 28?
To by mě fakt zajímalo.
- Asi je mladý. - To mě zajímá.
- Je mu po dvacítce. - Jsem zvědavý.
- Jsem fakt zvědavý.
- Je mu po dvacítce. - Tak zvědavý.
Je mi 32.
- Co? - Co?
Je mi 32.
- Co? - Co?
- Fakt? - Je mu stejně jako Tong-uovi.
- Třicet dva? - Šílenost.
- Ty jo. - To bylo nečekané, ale úplně jinak.
Pracuju jako makléř
ve firmě s cennými papíry v Jouitu.
- Ty jo! - To jsem uhádl.
Investice.
Ale trefili jsme se.
- Nadine. - Nadine.
Zajímal by mě tvůj věk.
- Je mi 23. - Co?
- Dítě. - Rok 2000.
- Aha.
- Dítě. - Je nám stejně.
Stejně?
Studuju na univerzitě v USA.
- Aha. - Jo.
Na jaké univerzitě?
- Řekla bys nám to? - Povídej.
- Studuji na Harvardské univerzitě. - Na Harvardu?
- Ty jo.
Omlouvám se, že jsem se choval neuctivě.
Netušil jsem, že jsi taková klasa.
Až odsud v budoucnu odejdeme, nemysli na mě ve zlém, prosím.
Neboj, nebudu.
Omlouvám se.
To snad ne.
Byl v šoku.
Mám rád jeho osobnost.
- Jo. - Je vtipný.
Můžu se zeptat Jung-čeho?
Koho sis vybral při hlasování o nejlepší první dojem?
Teď o tom můžeme mluvit.
Při hlasování o nejlepší první dojem jsem si vybral Se-čong.
- Jo. - Aha.
Sedl jsem si vedle ní,
takže jsem hlasoval pro jednu ženu, se kterou jsem se bavil nejvíc.
Aha.
Zodpovíme tuhle otázku všichni?
- Co tvůj první dojem, Čin-jongu? - První dojem?
No, já…
Vybral jsem si Sul-ki. Byla nejblíž mému ideálu.
- Aha. - Aha.
Přímo k věci.
Čong-u.
Vybral jsem si Sul-ki.
- Aha. - Aha.
Od chvíle, kdy jsme přišli.
Je věrný svému srdci.
Proto jsem si ji vybral.
Myslím, že Sul-ki bude zítra jednou z hvězd, tak se jí zeptám.
Už ses rozhodla, koho si zítra vybereš?
Jo.
Aha.
Mám otázku na Čin-jonga.
Při zápasu v jámě…
Pamatuješ, jak jsme bojovali my dva proti sobě?
Zápasil jsi…
v té chvíli ze stejného důvodu jako já?
Jen chci slyšet, co řekneš.
Rozhodně.
Rozhodně?
Je to napjaté.
Ale to nemusíme říkat, protože jsme to cítili,
- když jsme bojovali. - Jo.
Komunikovali jsme spolu v mysli.
I já se zeptám Sul-ki.
Líbilo se ti v Ráji víc se mnou,
nebo s Čong-uem?
To je drsné.
Pane jo!
- To je brutální. - Ty jo.
- Pane jo. - Co to mělo být?
- Zpočátku se skvěle bavili, ale teď… - Právě.
Začíná tu být horko.
Je mi líto, ale tuhle otázku budu muset vynechat.
- Tak to jo. - Nechám si to pro sebe.
Jakožto nejstarší z holek bych ráda řekla…
- So-un. - …že to tu s vámi bylo moc fajn.
Nikdy na tenhle čas nezapomenu.
Jsem vděčná, že jsme tu mohli strávit dny, kdy jsme v nejlepších letech.
Doufám, že zůstaneme v kontaktu.
Já taky.
Náš společný čas tady byl příliš krátký na to, abychom se dobře poznali.
S nikým jsme se tu neznali.
Takže doufám, že i poté, co tenhle ostrov opustíme,
se budeme více poznávat
a rozvíjet naše vztahy.
Za všechno moc děkuju.
Jsem ještě mladá a nemám moc zkušeností s randěním.
Ale myslím, že jsem se naučila vyjadřovat své pocity upřímněji.
Takže si myslím…
že to byla příjemná zkušenost.
Já jsem se necítil
v každodenním životě moc nadšený.
Ale bylo fajn cítit emoce, které se skrývaly hluboko ve mně.
Neumím se dobře vyjadřovat,
ale opravdu jsem měl pocit, že mohu být ohledně svých pocitů upřímný.
Takže…
jsem hodně…
vděčný a…
Čong-ue.
- Čong-ue, ty brečíš? - Ty brečíš?
Brečíš?
- Nebreč. - To nic.
To nic.
Proč je mi tak smutno, když muž pláče?
Chápu, jak se cítí.
- Je to smutné. - To jo.
Je mi tak smutno.
Je na něm něco, co tě přiměje
- brečet s ním. - Přesně. Je stále mladý
a zdá se, že prožívá čistou lásku.
- Vím, co tím myslíš. - To jo.
- A myslím, že to Sul-ki taky cítí. - Jo.
Úžasné je, že když se Čin-jong ptal,
s kým si Sul-ki užila Ráj víc,
nechtěla odpovědět.
Připadalo mi, že když odmítla odpovědět,
- znamená to, že to bylo s Čin-jongem. - Jo, to je fakt.
- Byla ohleduplná k Čong-uovi. - Jo.
- Byla k Čong-uovi ohleduplná? - Jo.
Jejda, proč je to tak smutné?
POSLEDNÍ DEN
Peklo pro nezadané je nejžhavější peklo na světě.
Dnes je poslední den.
Nyní učiníte konečné rozhodnutí.
Ženy již čekají na muže
na svých místech.
Pánové, jděte prosím na místo, kde čeká žena, kterou jste si vybrali.
Dámy, pokud je muž, který za vámi přijde,
ten, kterého jste si vybraly, pak se z vás dvou stane pár.
Myslím, že někteří získají víc hlasů.
- Sul-ki získá tři hlasy. - Jo.
Půjdou k ní Čong-u, Tong-u a Čin-jong.
- Jo. - A Čin-jong získá hodně hlasů.
Jo.
Od Sul-ki, Nadine, Min-su a Se-čong.
Asi dostanou mnoho hlasů. Nevíme, jak to dopadne.
Hanhe, myslíš, že Sul-ki a Čin-jong skončí spolu? Nebo…
Skončí s Čin-jongem.
- Aha. - Jo.
- Následuje své srdce. - Jo.
Všichni si myslíme to samé.
- Myslím, že to bude Sul-ki a Čong-u. - Fakt?
- Ještě jsi to nevzdala. - Jako…
Pořád?
- Bylo by to možné. - Nechceš změnit názor.
- A co Se-čun a So-i? - No jo.
Myslím, že skončí spolu.
Nejsem si jistý, jestli So-i cítí vděčnost, nebo se jí fakt líbí.
- Řekne: „Promiň.“ - Právě.
- Jsem zvědavá. - Někteří asi dostali víc hlasů.
Han-pine, vyjděte prosím první.
- Měj se. - Tak zatím.
Půjde za So-un?
- Jo, za ní. - Aha.
- Den předtím jí řekl, co k ní cítí. - Jo.
So-i!
Byla jsi tu…
pro mě ten nejdůležitější člověk.
Děkuju. Ty pro mě taky.
- Dáš to. - Tak jo.
Chtěl jsem, aby ta, kterou mám rád, byla prostě šťastná
a ničím se nestresovala, takže jsem za ní nechodil.
Ale jelikož je konec, myslím, že bude dobré, abych se řídil svým rozhodnutím.
Máš modré šaty.
Modrá je má oblíbená barva.
- Není ti zima? - I ty máš modrou.
- Není. - Jsi v pořádku?
- Jo, jsem. - Fakt?
Sluší ti to.
Počasí je báječné.
To jo.
Čong-ue, prosím, teď vyjděte vy.
Uvidíme se.
Čong-u to má daleko.
To jo.
Už od začátku se mi líbila.
Ahoj.
- Jsi nervózní? - Jo, hrozně.
Být se Sul-ki v Pekle je jako být v Ráji.
Vyfoťme se spolu.
- Jak? - Selfíčko.
Tři, dva, jedna.
Jun Sul-ki.
Pardon. To bylo trapné.
- Líbí se mi to. - Jo. Jun Sul-ki.
Každý okamžik zde byl šťastný.
Líbilo se mi tu všechno.
- Byla tu sranda. - To jo.
Bylo skvělé si s tebou povídat.
Pro mě taky.
- Pa. - Dobře.
Hodně štěstí.
Dáš to.
V srdci mám jen Sul-ki,
takže si ji vyberu, ať se stane cokoli.
Pane jo…
- Zaměřuje se pouze na ni. - To jo.
Má oči jen pro ni.
To je obdivuhodné.
Musí ti být zima.
Ne, není.
- Fakt? - Jo.
Bylo to sem daleko, že?
Jo, je to dál, než jsem čekal.
Jung-če, jděte, prosím.
Když jsem s ní, mluvíme bez přestání.
Myslím, že jsme si hodně povídali, ale pořád mi to nestačilo.
Takže ji chci vidět i po tom, co skončí léto.
Je tam So-i, pak Se-čong a pak So-un.
Jde směrem k pláži. To je tak kruté.
To jo.
Byla jsi fakt odvážná a super. Za všechno moc děkuju.
Děkuju. Pa.
Najednou mi to přijde skutečné.
Budeme si povídat ve třech.
Je to…
Se-čune, jděte, prosím.
Něco na ní je. Musím na ni pořád myslet.
Bez ohledu na výsledek ji chci udělat šťastnou, až opustíme Peklo.
Podle mě jde za So-i.
Mám pocit.
- Je taková úleva, že So-i má Se-čuna. - To jo.
Ať už se rozhodne jakkoli.
Tong-ue, jděte, prosím.
Takže, tamhle je Min-su…
- Nadine, Sul-ki. - Aha.
Takže se musí zastavit tamhle. Musí projít kolem Nadine až k Sul-ki.
- Tamhle… - Chaotický jako tornádo.
Tornádo působí dost chaoticky.
Chci se o ni starat a žertovat s ní.
Vkradla se mi do srdce, tak jsem se k ní chtěl chovat hezky.
Ale ke svému zklamání jsem svou příležitost propásl.
Měl bych zůstat věrný svému srdci.
S ohledem na to budu dělat, co bude v mých silách.
Nadine.
Ano?
Rád jsem tě poznal.
- Já tebe taky. - Jsi úžasný člověk.
- Děkuju. - Pojď ke mně.
- Tak zatím. - Zatím pa.
- Ahoj. - Ahoj.
Přišel jsi.
Čin-jongu, jděte, prosím.
Jsem zvědavý, jestli půjde na pláž, nebo na kopec.
Je populární, takže je to složité.
Je to těžké.
Připojil se pozdě, ale přinesl víc intenzity.
To jo.
Jsem zvědavý, koho si asi vybere.
- Já taky. - Jo.
Těžko říct, co si myslí.
Rozhodně bude muset projít kolem Min-su.
Po skončení si pojďme pokecat.
Díky za všechno.
Bylo to fajn.
- Nebrečíš, že ne? - Ne.
Pak se uvidíme.
Teď přijde ten poslední.
Myslím, že si vybere Sul-ki.
A teď…
Bude to Nadine, nebo Sul-ki?
Pevně věřím tomu, co cítím, a důvěřuji své intuici,
takže si myslím, že jsem zatím neudělal mnoho špatných rozhodnutí.
- Ahoj. - Ahoj.
- Dnes ti to sluší. - Díky.
- Co? - Co to?
- On nejde dál? - Co?
Asi se tam zastavil.
Co?
Co to má být?
Co?
Zůstal stát vedle ní?
Ne, počkat. Jako fakt?
- Bylo to fajn. - To jo.
- Užil jsem si to. - Já taky.
Vždy tě budu podporovat, dokud se ti nesplní tvé sny.
Dobře, díky.
Díky.
- No páni. - Co? Jako…
- Zůstal vedle ní, tak jsem myslela… - Já taky.
Když vidím ženu, trvá mi tři vteřiny, než ucítím jiskru.
Žena, která na mě zapůsobila od začátku do konce,
a ke které jsem cítil nejsilnější pouto,
je ta, se kterou mě nejvíc bavilo trávit čas.
A tou je Sul-ki.
To je fajn.
Nakonec jsme tu všichni.
Ahoj.
Chvíli jsi tam byl, tak jsem si myslel, že už nepřijdeš.
Aha.
Obešel jsi to dokola?
- Celý ostrov? - Ne, to ne.
- Bylo to, jak jsme čekali. - Já vím.
Přišli k té samé.
Teď už je to rozhodnutí na ženách.
Pokud se konečná volba ženy shoduje s jedním z mužů, kteří si ji vybrali,
vezme ho za ruku a opustí spolu Peklo.
Ale pokud se její vyvolený rozhodl pro jinou,
zůstane v Pekle.
Pořád na tebe myslím,
a když nejsi poblíž, jsem poněkud nervózní.
Vybral jsem si tě, protože k tobě něco cítím.
Upřímně řečeno, byla jsem sklíčená
a vyčerpaná, než jsi sem přišel.
Jsem ti vděčná, že jsi mě zachránil.
- Vybere si… - Musí si vybrat,
- že? - Jo.
Třeba to je tak, že si ho váží, ale nelíbí se jí.
Pojďme.
Jo. Pojďme.
- „Pojďme.“ - Co?
Fakt?
- Pane jo. - Do úplného konce…
Moc děkuju za všechno.
Já taky.
Díky.
So-i a Se-čun vyrazili. Odcházejí spolu.
- Oba jsou v bílém. - Že?
Fakt tě navštívím.
Budu se těšit.
Myslím, že to bude super.
- Já? - Ne.
No jo.
Myslím tvou práci.
Já ne?
- Ne. - Aha.
Ty jsi taky super, ale mluvila jsem o tvé práci.
Včera jsem upadla.
Kde?
Kde? Hej, kdes upadla?
Tamhle.
Jejda.
Říkal jsem, abys byla opatrná.
Nechápu, že jsem si do té doby nic neudělala.
Proto si dělám starosti, když nejsi nablízku.
Proto jsem nervózní, když nejsi na blízku.
- Jejda. - No jo.
- To znělo jako text ze scénáře. - To jo.
To se říká na konci.
Jako v Lovers in Paris.
Jako: „Pojďme, kotě.“
- Konečně tu máme pár. - No to jo.
Je to nějak jiné, když odcházím po téhle stezce s tebou.
Jsem nervózní.
Hrozně moc.
Ať už se rozhodneš jakkoli,
bude to správné rozhodnutí a já tě v něm podpořím.
So-un, odejdi z Pekla se mnou.
Nejdřív jsme se jen tak náhodou dali do řeči.
A byla jsem vděčná, že jsme si mohli vytvořit tolik vzpomínek.
Byla jsem tu moc šťastná.
Děkuju ti, že vždy upřednostňuješ ostatní,
a že máš pořád tak pozitivní přístup k životu.
Vážně tě podporuju, Han-pine, stejně jako ty podporuješ mé rozhodnutí.
A myslím, že budeš vždycky zářit.
Takže…
Půjdeme?
Je hezky.
- Nebolí tě chodidla? - Ne.
Dlouho jsi tam stála, že?
To jo, ale…
je to tak divné.
- Co? - Tohle…
Proč jsem nervózní?
Je to zvláštní pocit držet se při chůzi za ruce.
Vzrušující a příjemný.
Pro mě taky.
Je to příjemné.
- To jo, hodně. - Fakt příjemné.
Jen se drží za ruce, ale působí to, jako by spolu chodili.
Měli bychom si pak zajít na jídlo.
- Jo. - Až odjedeme, dáme si rybu.
Tak jo.
Chtěl jsem ti dát svoje číslo.
- No jo, budeme mít mobily. - Jo.
To bude fakt divné.
- Že? - Jo.
Jsou u toho tak vážní. Ach jo.
Ježkovy voči. Co se asi stane?
Ach jo.
Sul-ki.
Díky za vzrušující chvíle, při kterých se mi rozbušilo srdce.
Důvod, proč jsem si vybral Sul-ki,
je ten, že byla jediná, díky komu mi poskočilo srdce.
Sul-ki.
Myslím, že se mi líbíš.
Jednoduchý způsob, jak jí říct, co cítí.
Srdce se z něj rozbuší, že? Jednoduše a přímo k věci.
Myslím, že se mi líbíš.
Když jsem byl s ní,
znovu jsem si uvědomil, že se neumím vyjadřovat,
a mrzí mě, jestli se kvůli mně stresovala a prožívala těžké chvíle.
Až se odsud dostaneme,
chci ji vzít na večeři.
Jo.
Pokusím se vyjádřit, co k ní cítím.
Sul-ki…
dala by sis se mnou kafe?
Myslím, že jsem jí dával najevo své city po svém.
I pokud to k jejímu srdci neproniklo, stejně jsem se snažil ze všech sil.
Hodně by mě to mrzelo, ale přesto bych její rozhodnutí respektoval.
Zaprvé ti děkuju za tvou odvahu.
Budu tě podporovat stejně jako ty mě.
Děkuju,
že jsi ke mně byl upřímný od začátku až do konce.
Pamatuješ, jak jsem ti řekla,
že ať se rozhodneš jakkoli, chci, abys následoval své srdce?
Děkuju, že sis vybral mě.
A chci, abys věděl, že jsi opravdu úžasný člověk.
Chtěla bych opustit Peklo s…
Čong-uem.
- Vidíte? Já to říkala! - Pane na nebi!
- Ty jo! - To jako fakt?
Ty jo!
Ne, ale počkat…
Čong-uovy city známe dost dobře.
- Pusťte to dál. - Ne, jsem v pořádku.
Pane jo.
S Čong-uem.
- Půjdeme? - Jo.
Pojďme si dát kafe.
Ty jo.
Cítím se fakt otupěle. Mám zpocené ruce.
- Nevadí ti to? - Ne.
Utřu si ji.
Že jsi rád, že jsi nepolevil?
Ulevilo se mi, že jsi pocítila mé city.
Dáme si kávu jako dezert.
- Zajdeme si do pěkné restaurace. - Super.
Věděl jsi to, nebo ne?
- Co? - Že si tě vyberu.
Neměl jsem tušení.
Byl jsem tak nervózní.
- Já vím. - Chvěly se mi rty.
Včera jsi říkala, že už ses rozhodla.
Je to pravda?
- Jo. - Aha.
Pokud si mám vybrat kluka
podle toho, jestli ho mám ráda já,
nebo jestli má rád on mě,
vždy jsem si vybírala ty, které jsem měla ráda já.
Ale…
Čong-u ke mně byl od začátku do konce velmi upřímný.
A pocity, které mi vyjádřil, byly opravdové.
Takže, Čong-u prolomil kritéria,
která jsem si stanovila.
Cítím, že někdo, kdo je jako kamarád a s kým se cítím uvolněně,
by mohl být osobou, které konečně mohu ukázat své pravé já.
Vždycky mě oslovoval jako první.
Takže teď mu chci dát najevo, že ho chci oslovit jako první já.
Nakonec jsem s Čong-uem prohrál v zápase i v lásce.
Prohrál jsem ve všem.
Čong-u mě totálně porazil.
Utečme. Odcházíme.
Fakt odcházím s tebou.
Je to jako sen. Jak se Čong-u asi cítí?
- I my úplně zíráme. - Jo.
Ty jo.
Pořád se mi potí ruce.
Obvykle se mi nepotí.
Ale teď se potí.
- Líbí se mi to. - Fakt?
Opravdu jsme byli svědky toho, jak můžete uspět,
- když se nevzdáte. - To jo.
- Přesně. - Ale proč jsi brečel?
- Kvůli čemu? - Způsob,
jakým se otevřel a nekonečně dlouho čekal,
mě přiměl k tomu, abych mu fandil.
Vůbec jsem to nečekal, a tak když to takhle dopadlo…
- Oba jste řvali. - Pro mě to bylo o tom,
že když je člověk starší a už má něco za sebou,
je těžké někoho milovat jen pro to, jaký je.
Když je člověk mladý, jde do toho naplno.
Ale jak je starší,
nemůže si pomoct, ale chápe situaci svého partnera.
Když jsem Čong-ua sledovala,
jeho bezpodmínečnou lásku a to, jak má oči jen pro Sul-ki,
bylo to něco, čemu jsem fandila.
Kdysi, když jsem byla mladší, jsem byla taky taková,
ale už jsem na to zapomněla.
Ale Čong-u mi to znovu připomněl,
a proto jsem mu fandila ještě víc.
Byl to šťastný konec, takže…
Určitě nejsme jediní, kdo brečel.
- Ostatní určitě taky brečí. - Všichni.
Čong-uova stálá a tichá láska změnila hodnoty Sul-ki.
- To jo. - Přesně.
- Upřímnost je klíčem k srdci. - To teda jo.
Překlad titulků: Kyra