SHIN SEUL-KI
PARK SE-JEONG
CHOI JONG-WOO
LEE SO-E
JO YOONG-JAE
LEE NADINE
KIM HAN-BIN
SHIN DONG-WOO
CHOI SEO-EUN
KIM JIN-YOUNG
KIM SE-JUN
LIM MIN-SU
SZINGLIK POKLA
A Szinglik pokla a legforróbb pokol a világon.
Ma van az utolsó nap, hogy szabadon randizhattok a végső döntés előtt.
Használjátok ki a lehetőséget, hogy ne bánjatok meg semmit!
Elnézést!
Sziasztok!
Mondd meg neki!
- Jin-young ment el először. - Igen.
Megelőzte őt.
Jong-woo pont utána jött ki.
Jin-young odament hozzá?
- Igen, odament hozzá beszélgetni. - Oké.
- Mindjárt… - Akkor várok.
Én is szeretnék beszélni vele.
Te sokat voltál vele, szóval…
- Igen. - Ja.
Együtt voltunk.
Dong-woo is beszáll?
- „Sokat voltál vele.” - Hallottátok?
Dong-woo is Seul-kire áhítozik.
Így sminkeli magát.
Kit keresel?
Ott van.
Az öltözőben.
Én is odamegyek hozzá, ha befejezték.
- Miért nem kérted meg az előbb? - Mert…
Olyan fura volt az arckifejezése…
Semmi baj.
- Csak egy légy. - Igen?
- Semmi gond.
Csinálom a hajam.
Olyan természetes.
- Szívesen. - Seul-ki?
- Igen? - Köszönöm.
Igen.
Kimész, ugye?
Mindjárt jövök, egy pillanat.
- Megtaláltad? - Igen.
- Jong-woo, sietek, szóval… - Értem.
- Hadd beszéljek vele. - Oké.
Most…
- aggódunk. - Igen.
Sorban állunk.
Értem. Rá vársz?
- Igen. - Dong-woo, te is?
- Én is. - Nehogy összevesszetek!
- Menj csak! - Fontos, hogy ki az első?
Nem fog sokáig tartani.
Menjünk el vízért, Seul-ki!
Oké. Az menni fog.
Mutasd az utat!
- Nem tudom, merre van. - Gyere utánam!
- Oké. - Négyszer voltál a Paradicsomban,
nem tudom, hogy mennek itt a dolgok.
A Pokol most olyan, mintha a Paradicsom lenne.
A Pokol elképesztő.
Jól érzékelhető a vonzalom.
Igen.
Milyen volt tegnap?
- Tegnap? - Igen.
- Tegnap… - Állítólag nagyon jó volt.
- Nadine ezt mondta? - Igen.
Ott jól kell éreznünk magunkat.
Nincs szomorkodás.
Miért érzem úgy, hogy mi ketten már nagyon rég voltunk ott?
Jin-young, te nagyon elfoglalt vagy.
De Seul-ki, te is jössz-mész.
Te és Jong-woo nagyon jól éreztétek magatokat.
- De jó! - Jó, hogy mind itt vagyunk.
Érezzük jól magunkat!
- A magánbeszélgetés fárasztó. - Velem is?
- Veled? - Igen.
- Akarsz kettesben beszélgetni? - Nem. Elég.
- Jong-woo, te megváltoztál. - Úgy van.
- Bizony. - A Paradicsom után.
Te lüke!
- Sokat tanultam. - Ja.
- Ez a gyerek… - Nyugis.
- Nem is. - De.
Nem lehet megnyugodni.
- Csak nyugi. - Sok a hiéna.
Hol van Seul-ki?
Seul-ki elment Jin-younggal vízért.
Merthogy ő még nem volt.
Állj oda! Csinálok rólad egyet az óceán mellett.
Jól van.
Ez szép, nagyon szép.
Három, kettő, egy!
Furán érzem magam. Miért olyan kínos ez?
- Legyen egy közös! - Jó.
A víz legyen a háttérben!
Három, kettő, egy!
Ez meg mi?
- Ez jól sikerült. - Igen?
Már tele van.
- Tele van? - Igen.
Nehéz? Nem nehéz?
Nem nehéz, de…
- Elbírod egyedül? - Persze.
A többiek nem tudták egyedül vinni, segítenem kellett.
De én más vagyok, oké?
Más vagyok, Seul-ki.
- Vezess! - Menjünk!
De szép!
Csinálok egy képet.
Miért akarsz rólam ilyen képet?
Na, milyen lett?
- Jól nézel ki. - Igen.
Jin-young, te jóképű vagy.
Jóképű…
Igyekezz, Seul-ki!
Jin-young Seul-ki körül legyeskedik.
Mi a terved?
Azt csinálom, amit eddig is csináltam.
Értem.
Még mindig izgulok.
Bár nagyon jó volt együtt a Paradicsomban,
de lehet, hogy csak én éreztem így.
Talán neki máshogy jött le.
De úgy tűnt, Seul-ki is jól érezte magát.
Megdobbant a szívem.
Komolyan?
- A torkomban dobogott. - Irigykedem rád.
- Nem is tudtam a szemébe nézni. - Jó neked.
Örülök, hogy átélted ezt.
Mi tart ilyen sokáig? Egész nap dumálni fognak?
Egész nap beszélgetni akarnak.
Nem fogom megtudni, hogyan érez Jin-young.
Tegnap együtt voltunk, de semmit sem tudok.
De jó lenne, ha Jin-young és én helyet cserélnénk!
- Mivel te meg vele akarsz beszélni. - Igen.
Ez gyönyörű!
Amikor végre alkalmunk van beszélgetni, akkor mindig nehezen indul el.
- Igaz? - Igen.
Nem tudom, miért.
Meséltem neked?
- A küzdelemről. Beszéltem róla? - Hogy?
Nagyon jól néztél ki.
- Nem. - Mondtam?
Azt mondtad, jól néztem ki, de nem azt, hogy nagyon jól.
De mondtam.
Csak azt, hogy jól.
- Azt se kellett volna. - Dehogynem.
Most aztán büszke vagy.
- Jaj, nem! - Nem is mondok semmit.
Nem is. Szerény fickó vagyok.
De tényleg jól néztél ki. Várjunk!
- Azt mondod? - Nem.
- Na most? Seul-ki belezúgott Jin-youngba? - Ne is nézzük ezt!
Csak akkor ilyen fura, ha vele van.
- Igen. - Ja.
Hová tűnt a magabiztos Seul-ki?
Kinek drukkoltál?
Lehetek őszinte?
Igen.
- Légy őszinte! - Igazából
akkor azt reméltem, hogy Jong-woo győz.
De az a helyzet…
hogy le sem tudtam venni rólad a szemem…
egész idő alatt.
Én is néztelek a koreai birkózáson.
Jaj, biztos vicces volt.
Kinek drukkoltál?
- Nekem? - Igen.
Neked drukkoltam.
Mit is mondtál, mi a legfontosabb egy barátjelöltnél?
- Hogy én? - Igen.
A mosolya?
- Igen. - A mosolygós szeme?
- Igen. - Úgy van.
És milyen legyen a személyisége? Mit is mondtál?
Hozzád hasonló.
Hát ennyi.
Milyen ember ez a Jin-young?
- Nem? - Most mondta, hogy kedveli őt.
Úgy hangzott, hogy végre bevallotta neki.
Hozzád hasonló.
Hozzám hasonló? És én milyen vagyok?
- Mi? - Hát…
Olyan, akire sokat gondolok.
Jut eszembe… Bár nagyon kedvelem Jong-woot,
nagyon utáltam, hogy vele vagy.
Őszinte leszek.
Amikor tegnap a Paradicsomba mentünk, várnom kellett, mert én lettem a harmadik.
Nem is akartam rátok nézni.
És most mi a helyzet?
Tudod már, hogy mi lesz?
Igen.
És te már döntöttél?
Én? Még nem.
Szerintem…
…még nincs vége.
Kíváncsi vagyok, hogy alakul.
- Értem. - Igen.
- Ez komoly? - Egészen a végén dönt csak.
A fiú az ujja köré csavarta őt.
Óriási a srác.
- Ügyesen tartja a távolságot. - Állati!
Amikor a lány színt vall…
- Értem. - Igen.
Aggódom pár dolog miatt.
Értem.
Például?
Ott van a munkám…
Leszerelés után nem állapodtam meg,
ezért arra gondoltam, olyasvalakivel járnék szívesen,
akinek szilárd alapokon nyugszik az élete.
Mert én
még magammal foglalkozom most.
És ha magammal és a barátnőmmel is kell törődni,
az nem biztos, hogy menne.
Én is csak ember vagyok.
Olyannal akartam járni,
akit kedvelek, akiért megdobban a szívem.
Ezért vagyok most ilyen határozatlan.
Ha túl sokat agyalsz rajta, még jobban belebonyolódsz.
Csak hallgass az érzéseidre!
Azért jöttem ide, mert reméltem, hogy sikerül párt találnom.
Ezért kavarog annyi minden bennem.
Az élethelyzete miatt fogott el a kétség.
Még tanul.
Hosszú út áll előtte, biztosan sok mindent akar csinálni.
Arra gondoltam, nem fogok tudni mellette lenni akkor,
ezért van a vívódás.
- Seul-ki és Nadine is tanulnak. - Igen.
Talán arra gondol,
nem lesz elég idejük egymásra.
Sok oka lehet annak, miért jutottak eszébe ilyen gondolatok.
Jin-young azt mondja…
Mintha
- feleséget keresett volna. - Pontosan.
Ez csak randizás, de ő komolyan veszi a dolgot.
Úgy tűnik, hogy már a jövőt is elképzeli, amikor ilyesmiben gondolkozik.
Mintha előrelátó lenne
- a jövőt illetően. - Nem biztos magában.
- Igen. - Aggódik amiatt,
ha arról lesz szó, hogy a barátnőjének szüksége lesz az ő támogatására,
akkor nem fogja tudni megadni.
- Nagyon előreszaladt. - Igen.
Seul-ki pedig úgy gondolhatja: „Ez meg miről beszél?”
Elég nehéz lehet neki.
Seul-ki szempontjából ez visszautasításnak is hangozhatott.
Titkon azt remélem, hogy Seul-ki Jong-woot választja.
- Vagyis… - Nem kéne elengedni azt a dolgot?
- De Jin-young… - Talán őt.
…még vívódik, nem tudja, kit válasszon.
Jövőbeli dolgok aggasztották Seul-kivel kapcsolatban.
De azt is gondolhatta…
Igen?
…hogy a fiú még nem döntött.
Egyet biztosan tudunk, hogy Seul-ki teljesen más,
amikor Jin-younggal van, mint amikor
Jong-wooval vagy Dong-wooval.
- Igen. - Egészen másképp viselkedik.
- Szerelmes. - Igen.
Úgy van.
Olyan lassan megy az idő, ha várakozni kell.
Csak nyugi.
Őket látva nehéz nyugton maradni.
Próbáld ki, hogy csak ötpercenként nézz oda!
Látni fogjuk, ahogy lejönnek.
Innen jól látni, ha közelednek,
így biztosan mi beszélünk velük legközelebb.
- Ezek ketten rájuk várnak? - Igen.
- Két csapat is van?
- Igen. - Várólista van.
Haragszom rád valamiért.
Most hirtelen megharagudtál?
- Igen. - Miért?
- Mert… - Igen?
Semmi.
- Mi? Most már mondd el! - Csak tudd, hogy van valami!
Már jönnek.
Akkor menjünk!
- Most? - Igen.
Miért nem árulod el?
Miért hagysz szenvedni?
- Miért? - Csak…
Olyan vagy, Seul-ki!
Te vagy olyan, Jin-young.
Seul-ki nagyon jól össze tudod kavarni az embert és az érzéseit.
- Mit csinálsz? - Miért jöttök olyan lassan?
Mit csinálnak együtt?
- Várjuk meg őket! - Oké.
- Ne menj tovább! - Oké.
- „Ne menj tovább!” Vicces. - Ja.
Ne menj tovább! Nyugi.
Nagyon vicces.
Olyan lassan jöttetek, akár egy teknős.
- Cseréljünk partnert, jó? - Jó.
Elindultak.
- Hová? - Már nem ülnek ott.
- Dong-woo. - Dong-woo.
Dong-woo és Seul-ki.
- Ne már! - Min-su és Jin-young.
Megelőzték őket.
Mintha taxira várnál,
és valaki ellopja az orrod elől.
- Pont ugyanolyan. - Vár az ember…
És aztán azt gondolja, lejjebb kellett volna megállnom.
Vagy: „Ott kellett volna állnunk.”
Jaj! Seul-ki biztos nagyon fáradt.
Sokat kell beszélni.
Ó, jaj!
Hiányoztál azután, hogy két estét is együtt töltöttünk.
Igen?
- Komolyan? - Igen.
Rögtön a közepébe vágtál, Min-su.
- Min-su. - Mi van?
Mi volt ez?
Nagyon váratlanul ért. Mi volt ez?
Teljesen elképedtem.
Foglalj helyet!
Itt van valahol a pohár.
És jég is van.
Oké, Seul-ki. Csak szerettem volna beszélni veled.
Jól van.
Hogy vagy? Jó volt a Paradicsomban?
Igen, nagyon. Sokat beszélgettem Jong-wooval.
Érdekel, hogy mit csináltatok.
Neked milyen volt?
- Kilenc nap telt el? Vagy nyolc? - Igen.
Szerinted gyorsan elment?
Olyan homályos az egész.
A mi paradicsomi kirándulásunk is a homályba vész, olyan rég volt.
Ha ez eszembe jut, úgy érzem, gyorsan eltelt az idő.
Először úgy éreztem,
csak vánszorog, de ez már az utolsó esténk.
Azt hiszem,
maradok az eredeti döntésemnél.
Nem hiszem, hogy én vagyok a jelölted,
de tiszteletben tartom a döntésed.
Szeretném, ha boldog lennél, és minden jól alakulna a számodra.
Én is ezt kívánom.
Dong-woonak is csak egyvalaki tetszett.
Dong-woo…
- Orvos, jóképű és fitt… - Nem szokták visszautasítani.
Sorban állnak érte a nők.
De most lám! Nemet mondtak neki.
Nem tudom, emlékeztek-e rá, de Dong-woo alig akarta elhinni,
hogy Seul-ki nem mutat érdeklődést iránta.
- Ja. - Az arca…
- Igen. - Emlékszem. Hitetlenségről
- árulkodott. - „Most mi van?”
- „Hogyhogy?” - Igen.
A szigeten mindenki alázatosabbá válik.
Ő is alázattal távozik majd innen.
- És elgondolkodik. - Igen.
Jó volt tegnap? Beszélgettél másokkal?
Igen, sok emberrel beszéltem.
Tegnap sok minden kavargott bennem, inkább bent maradtam,
de sokat gondoltam rád.
- Igen? - Nem volt könnyű.
- Értem. - Rájöttem, hogy mennyire
- jól éreztük magunkat. - Igen.
- Úgy van. - Igen.
De azóta meg sokat aggódtam, hogy olyan fura lett a helyzet.
„Vajon tudunk-e még rendesen beszélgetni?”
- Ez járt a fejemben. - Értem.
Mindegy, mi lesz, nagyon sok remek élményem volt.
- Ja. - És én…
Valóban élveztem a veled töltött időt.
Hálás vagyok érte.
És azért nem éreztem magam rosszul itt, amikor megérkeztem,
- mert te segítettél feloldani. - Igen?
Hálás vagyok érte,
És ezt el akartam mondani.
- Köszönöm szépen, jólesett. - Nekem is.
Nadine!
- Seo-eun. - Vacsi!
Őrlődöm.
Leülhetek?
Persze.
Köszönöm.
Nem tudom, mit csináljak.
Jin-young azonnal Seul-kihez ment.
És most Min-su beszél vele.
Aztán meg én fogok.
Összekuszálódtak a dolgok, és Min-su odáig van érte.
Min-su fülig belezúgott.
Szerintem is.
Min-su teljesen összetört.
Nem tudtam, hogy ennyire rossz.
Szóval…
Nem is tudom.
Nem tudom.
Tényleg nem lesz könnyű Nadine-nak odamenni Jin-younghoz.
Nadine jól összeszedte a bátorságát,
- de nincs hozzászokva. - Ja.
Nadine a klasszikus módszert kedveli…
- Igen. - …mert nem tud kezdeményezni.
De harcolnia kell, és bátornak lenni, ami nehéz neki.
- Igen. - Ja.
- Szia! - Hová mész?
Hozzád indultam.
Igen?
Igen. Akarsz beszélgetni?
Miért ne?
- Menjünk a partra! - Az jól hangzik.
Mit csináltál tegnap? Biztos jó volt.
Tegnap?
Sokat ettél?
Másnaposság elleni levest is ettem.
Itt meg csirke volt.
- Igen. - Csirke.
- Kész voltam. - Hallottam, milyen finomat csináltál.
Igen, és Se-jeong szósza isteni volt.
Se-jeong egész jól főz már.
Igen. Máris fenyegetve érzem magam.
- Aggódom. - Csak figyelj!
- Séf úr! - Utsó nap.
Várj! Tudtad, ugye?
- Ja, miért akarod eltitkolni? - Közel éreztelek.
Miért érzed magad furcsán a közelemben?
- Elrejtem mindenki elől. - Mit?
Nem veszed egy kicsit túl komolyan?
Ez így bonyolult.
Bonyolult.
Egész életemben
érzelmek nélküli embernek tartottam magam.
De neked köszönhetően, Seo-eun,
rájöttem, sok érzelem van bennem.
Azt akarom, hogy boldog légy. Ezt érzem most.
Csak azt akarom, hogy te boldog légy.
Ez minden. Ennél jobban nem tudom megfogalmazni…
Nem igazán csináltam semmit, csak drukkoltam neked.
Azt hiszem, én így kezeltem a dolgokat.
Klassz volt. Szép emlékekkel távozom.
Ez az utolsó nap. Milyen érzések vannak benned?
Szerinted jó volt együtt?
Nagyon jó volt, hála neked.
- Az jó. - Örültem,
és nagyon hálás vagyok mindenért.
Ezt érzem…
Akkor ez elég is.
Igen.
Örülök, hogy így gondolsz rám.
- Miért olyan nagy ügy a szerelem? - Ja.
Min-su azért sír, mert érzi, hogy el kell engednie.
Én is így látom.
Han-bin mosolya azt jelenti: „Értem, tiszteletben tartom a döntésedet.”
- A mosoly arra utal, hogy megértette. - Han-bin remek fickó.
- Igen. - Ugye?
Úgy tudta kifejezni az érzéseit,
hogy közben nem gyakorolt nyomást a másikra…
Épp megszoktam a helyet, és most mennünk kell.
- Ez az utolsó este. - Igen.
Vége van.
Igen.
Üdítőt kaptunk ma.
- Ideüljek? - Igen.
- Az utolsó este. - Úgy van.
- Bulizzunk! - Bár ez szomorú.
- Csirió! - Az utsóra!
- Csirió! - Oké.
- Koccintsunk! - Jó.
- Egs! - Egs!
- Nagyon jó volt. - Egs!
Nem hiszem el.
Most már tényleg itt a vége.
Csak pár óránk maradt.
Nem is hiszem el.
- Semmi gond. - Csak szomorú vagyok.
Ez az utolsó nap.
Most már elárulhatjuk a korunkat és a foglalkozásunkat?
Nagyon érdekel.
Izgatott lettem.
Rólad nem tudunk semmit.
Én vagyok a rejtélyes nő.
Huszonhat éves vagyok,
és egy ügynökségnél vagyok modell.
Modell vagyok.
Különböző reklámokban szerepelek.
Sony és BMW-reklámokban.
Azért lettem modell,
mert szerettem a szép ruhákat, és sokat fotóztam,
természetesen jött ez a munka.
PARK SE-JEONG 26, MODELL
Nagyon dögös.
Csinos csaj.
Megmondom, hány éves vagyok.
Szeretném tudni.
Harminckettő.
Nem csoda, hogy idősebbnek hittem.
Már értem.
- Nem csoda. - Harminckettő?
Plasztikai sebész vagyok.
- Hogy mi? - Ne már!
Tudtam, hogy orvos.
Te jó ég!
Nem csoda, hogy nem akart megsérülni.
- Orvos. - Ezért kíméltelek.
- Féltettelek. - Elláthatsz minket.
- Féltett. - „Elláthatsz minket.”
Hát ez tök jó!
A játék alatt…
- Ez király! - Szédületes!
- Én jövök. - Igen.
- Kíváncsi vagyok. - Előbb mondd a korodat!
- Én… - Huszonkilenc vagy.
- Inkább 25. - 25 vagy 29?
Huszonnégy vagyok.
- Fiatalabb vagy nála. - 24?
- Egy pillanat! - 24?
Nyolc évvel fiatalabb vagy?
Te vagy az idősebb.
Kész van a nő.
Jól vagy?
- Leesett az állad. - Ez…
- Komoly? - Te jó ég!
Igen.
- Elsápadtál. - Mi a baj, Jong-woo?
Han-bint a bátyámként kezeltem.
- Igen? - Igen.
- Jong-woo azt hitte, ő a legfiatalabb. - Igen?
Bocsi.
- Idősebb vagyok? - Fiatalabb nálad.
Még mindig úgy érzem, idősebb vagy.
- Úgy érzem. - Jong-woo megdöbbent egy kicsit.
Teljesen.
Sokat lehet tanulni a fiatalabbtól.
Áthidalni a dolgot.
- Hány éves vagy, Yoong-jae? - Hány éves vagy, Yoong-jae?
Én…
26 vagy?
Kíváncsi vagyok.
- Szerintem fiatal. - Érdekel.
- Huszonéves. - Kíváncsi vagyok.
- Én is. - Én is.
- Huszonéves. - Kíváncsi vagyok.
Harminckettő.
- Mi? - Tessék?
Harminckettő.
- Tessék? - Hogyan?
- Tényleg? - Annyi, mint Dong-woo.
- Harminckettő? - Őrület!
- Te jó ég! - Ezt nem gondoltam volna.
Jelenleg
egy yeouidói befektetési banknál vagyok bróker.
- Azta! - Tudtam!
Bankügyek.
Úgy van.
- Nadine! - Nadine!
Hány éves vagy?
- Huszonhárom. - Hogyan?
- Ovis. - 23.
2000-ben születtem.
- Ovis. - Egykorúak vagyunk.
„Egykorúak?”
Egy amerikai egyetemen tanulok.
- Értem. - Igen.
Melyik egyetemen?
- Mondhatom? - Igen.
- A Harvardon. - Micsoda?
- Harvard? - Azta!
Nadine, bocs, hogy tiszteletlen voltam.
Nem tudtam, kivel van dolgom.
Kérlek, ne haragudj rám!
Nyugi! Nem fogok.
Elnézést.
Hihetetlen!
Teljesen odáig volt.
Kedvelem Se-junt.
- Igen. - Jó humora van.
Kérdezhetek Yoong-jae-től?
Ki tetszett neked elsőre a legjobban?
Most már beszélhetünk erről.
Se-jeong tetszett a legjobban.
- Igen. - Oké.
Mellette ültem,
és őrá szavaztam először, mert vele beszélgettem.
Értem.
Ha beszélhetünk, akkor menjünk sorba.
- Te mit gondoltál, Jin-young? - Az első benyomás.
Nos, én…
Seul-kit választottam. Ő állt a legközelebb az ideálomhoz.
- Értem. - Értem.
Nem kerteltél.
Jong-woo.
Seul-ki volt a jelöltem.
- Értem. - Oké.
Mióta bejöttünk ide.
Hű maradt önmagához.
Ezért választottam őt.
Úgy hiszem, Seul-ki lesz a holnapi nap sztárja, hadd kérdezzem őt!
Már eldöntötted, kit választasz holnap?
Igen.
Értem.
Kérdeznék valamit Jin-youngtól.
A küzdelem során…
Emlékszel, hogy egymással birkóztunk?
Akkor te…
ugyanabból az okból küzdöttél, mint én?
Csak szeretném hallani tőled.
Határozottan.
Határozottan?
Ez így durva.
Nem kellett kimondanunk, mert éreztük
- harc közben. - Igen.
Gondolati szinten kommunikáltunk.
Seul-kitől kérdeznék valamit.
Kivel érezted magad jobban a Paradicsomban,
velem vagy Jong-wooval?
Ez nagyon kemény.
Te jó ég!
- Ez már brutális. - Jaj!
- Te jó ég! - Most mi van?
- Már kezdték jól érezni magukat… - Ja.
Forró lett a helyzet.
Bocsánat, de passzolom ezt a kérdést.
- Jól van. - Hadd tartsam meg magamnak!
Én vagyok a lányok közül a legidősebb,
- Seo-eun. - Szeretném elmondani, hogy csodás volt.
Sohasem fogom elfelejteni.
Hálás vagyok, hogy itt lehettem köztetek, és együtt lehettünk pár napig,
és remélem, tartjuk a kapcsolatot.
Én is.
Rövid volt az idő, hogy megismerhessük egymást.
Mindenki önálló életet élt.
Nagyon remélem, hogy a későbbiek során
jobban megismerjük egymást,
és még jobb kapcsolatot alakítunk ki.
Mindent köszönök.
Fiatal vagyok, és még nem randiztam olyan sokat.
De itt megtanultam, hogyan fejezzem ki az érzéseimet.
Vagyis…
azt gondolom, csodás élmény volt.
Nos én
nem szoktam érezni semmi különöset a mindennapi életben.
De nagyon jó volt megtapasztalni a mélyen megbúvó érzéseket.
Nem tudom jól kifejezni magam,
de úgy éreztem, őszintének kell lennem ezzel kapcsolatban.
Szóval…
Én nagyon…
hálás vagyok és csak…
Jong-woo.
- Jong-woo, te most sírsz? - Sírsz?
Tényleg sírsz?
- Ne sírj! - Semmi baj.
Minden rendben.
Miért leszek szomorú, ha egy férfi elsírja magát?
Együttérzek Jong-wooval.
- Szomorú. - Igen.
Én is bánatos vagyok.
Van valami Jong-wooban,
- ami arra késztet, hogy sajnáljam. - Igen. Jong-woo fiatal,
és úgy tűnik, átélte a szerelmet.
- Értem. - Igen.
- Seul-ki is érzi. - Igen.
Fantasztikusnak tartom,
ahogy arra reagált, hogy kivel érezte magát jobban.
Seul-ki nem válaszolt.
Számomra ez azt jelentette,
- hogy Jin-younggal. - Így van.
Csak nem akarta megbántani Jong-woot.
- Nem akarta megbántani őt? - Így van.
Istenem, miért olyan szomorú ez?
AZ UTOLSÓ NAP
A Szinglik pokla a legforróbb pokol a világon.
Eljött az utolsó nap.
Ma mindenki meghozza a végső döntést.
A nők már várják,
hogy a férfiak odamenjenek hozzájuk, a végső döntéshez.
Uraim, kérlek benneteket, menjetek oda, ahol a választott hölgy várakozik!
Hölgyeim, ha a közeledő férfi
ugyanaz az ember, akit ti választottatok, akkor egy pár lesztek.
Bizonyos emberek több szavazatot is kapnak.
- Seul-ki hármat fog kapni. - Igen.
Jong-woo, Dong-woo és Jin-young is őt választják.
- Igen. - És Jin-young is nagyon népszerű.
Igen.
Seul-ki, Nadine, Min-su és Se-jeong.
Rájuk többen is szavaznak, nem tudjuk, mi lesz.
Hanhae, szerinted Seul-ki és Jin-young összejönnek?
Jin-young a győztes.
- Értem. - Igen.
- A szívére fog hallgatni. - Ja.
Mind egyet gondolunk.
- Szerintem Seul-ki és Jong-woo. - Komolyan?
- Nem adtad fel a reményt. - Mert…
Még mindig?
- Elképzelhető. - Nem akarod meggondolni magad.
- És mi a helyzet Se-junnal és So-ével? - Ja.
Szerintem egy pár lesznek.
Nem tudom, hogy csupán hálás-e neki, vagy érez vonzalmat iránta.
Azt mondja: „Bocsáss meg!”
- Kíváncsi vagyok. - Többen több szavazatot is kapnak.
Han-bin, kérlek indulj el!
- Szia! - Sziasztok!
Han-bin Seo-eunhoz megy?
- Igen. - Oké.
- Elmondta neki, mit érez iránta. - Igen.
So-e!
Te vagy…
a legfontosabb személy számomra a Szinglik poklában.
Köszönöm. Én is így érzek.
- Menni fog. - Oké.
Szerettem volna, ha a választottam boldog,
és nem idegeskedik semmiért, ezért békén hagytam.
De mivel ez a végjáték, úgy éreztem, azt teszem, amit jónak látok.
Kék ruha van rajtad.
A kék a kedvenc színem.
- Nem fázol? - Kékbe öltöztél.
- Nem. - Jól vagy?
- Igen. - Tényleg?
Jól áll neked.
Szép az idő.
Igen.
Jong-woo, kérlek indulj el!
Sziasztok!
Jong-woonak messze kell menni.
Igen.
Már az elejétől kezdve vonzódtam hozzá.
Szia!
- Izgulsz? - Igen, nagyon.
Seul-kivel lenni a Pokolban, mennyei érzés volt.
Csináljunk közös képet!
- Hogy? - Szelfit!
Három, kettő, egy!
Yun Seul-ki.
Bocsi, ez elég béna volt.
- Nekem tetszik. - Yun Seul-ki.
Minden pillanat boldogság volt a számomra.
Minden nagyon tetszett.
- Jó volt. - Jó nagyon.
Nagyon jól éreztem magam veled, Nadine.
Én is.
- Szia! - Oké.
Sok szerencsét!
Menni fog.
Seul-ki az egyetlen, akibe szerelmes vagyok,
őt fogom választani, történjék bármi.
Istenem…
- Csak ő kell neki. - Igen.
Csak egy emberre tud gondolni.
Csodálatra méltó.
Biztosan fázol.
Nem, jól vagyok.
- Igen? - Igen.
Jó sokat jöttél.
Messzebb volt, mint gondoltam.
Yoong-jae, kérlek indulj el!
Ha vele vagyok, be nem áll a szánk.
Sokat beszélgettünk, de nem eleget.
Szeretnék találkozni vele ezután is.
So-e, aztán Se-jeong, majd Seo-eun.
A part felé indult el. Ez durva.
Igen.
Nagyon bátor voltál. Köszönök mindent.
Kösz. Szia!
Most olyan valóságosnak tűnik.
Hármasban fogunk beszélgetni.
Ez…
Se-jun, kérlek indulj el!
Van benne valami, ami miatt folyton rá gondolok.
Mindegy mi lesz a vége, szeretném boldoggá tenni, ha elmegyünk innen.
So-e felé tart.
Úgy érzem.
- Olyan jó, hogy So-ének ott van Se-jun. - Igen.
Mindegy, hogyan dönt a lány.
Dong-woo, kérlek indulj el!
Ott van Min-su,
- Nadine, Seul-ki. - Igen.
Ott meg kéne állnia. Nadine mellet megy el, ha Seul-kihez tart.
- Ott… - Óriási a káosz.
A tornádó elég kaotikus.
Szeretnék vigyázni rá, és viccelődni vele.
Beférkőzött a szívembe, és szerettem volna jól bánni vele.
De elszalasztottam a lehetőséget, ezért csalódott voltam.
De a szívemre kell hallgatnom.
Így tehát próbálkozni fogok.
Nadine!
Igen.
Nagyon örültem.
- Én is. - Csodás ember vagy.
- Köszönöm. - Ölelj meg!
- Viszlát! - Minden jót!
- Szia! - Szia!
Hát itt vagy.
Jin-young, kérlek indulj el!
Kíváncsi vagyok, hogy lefelé vagy felfelé indul el.
Nagyon népszerű, szóval bonyolult ügy.
Nehéz.
Később jött, de nagyon felkavarta a dolgokat.
Igen.
Vajon kit fog választani?
- Érdekelne. - Ja.
Nehéz rájönni, mire gondol.
Min-su mellett el kell mennie.
Ha vége van, beszélgessünk még!
Köszönök mindent.
Jó volt.
- Nem sírsz, ugye? - Nem.
Találkozunk utána.
Jön az utolsó srác.
Szerintem Seul-kit fogja választani.
Hát…
Nadine vagy Seul-ki?
Erősen bízom az érzéseimben, bízom az ösztöneimben,
eddig nem hoztam sok rossz döntést.
- Szia! - Szia!
- Csinos vagy. - Köszönöm.
- Mi van? - Mi?
- Ott maradt? - Micsoda?
Megállt ott.
Mi?
Mi van?
Tessék?
Megállt mellette?
Ne, várjunk! Ez komoly?
- Jó volt. - Igen.
- Jól éreztem magam. - Én is.
Mindig támogatni foglak, hogy valóra válthasd az álmaidat.
Oké, köszönöm.
Köszönöm.
- Úristen! - Mármint…
- Megállt mellette, azt hittem… - Én is.
Ha meglátok egy nőt, azonnal fellángol a szikra.
Az elejétől fogva egy nő tetszett nekem,
az, akihez legerősebben vonzódtam,
vagyis akivel a legjobban éreztem magam.
És ő nem más, mint Seul-ki.
Ez klassz.
Mind itt vagyunk.
Sziasztok!
Megálltál egy időre, azt hittem, már nem jössz.
Értem.
Nem mentél körbe, mi?
- A szigeten? - Nem.
- Erre számítottunk. - Igen.
Mind egy helyre mentek.
Most már a hölgyeken a sor.
Ha a nő választása megegyezik azzal, aki őt választotta,
megfogják egymás kezét, és itt hagyják a Poklot.
De ha a választottja már elkelt,
akkor a Pokolban marad.
Mindig rád gondolok.
És elég nyugtalan vagyok, ha nem vagy a közelemben.
Téged választottalak, mert tagadhatatlanul vonzódom hozzád.
Tudnod kell, hogy az érkezésed előtt
kedvetlen voltam és kimerült.
Hálás vagyok, hogy kimentettél ebből a helyzetből.
- Őt választja? - Döntenie kell,
- ugye? - Igen.
Lehet, hogy nagyon becsüli ezt az embert, de nem ő tetszik neki.
Menjünk!
Igen, menjünk!
- Menjünk! - Mi?
Komolyan?
- Te jó ég! - Egészen a végéig…
Mindent köszönök, So-e.
Én is, Se-jun.
Köszönöm.
So-e és Se-un elindultak. Már mennek is.
- Fehérben vannak. - Igen.
Tényleg meglátogatlak.
Örülnék neki.
Szerintem király lenne, és jól nézne ki.
- Én? - Nem.
Oké.
A munkahelyed.
Nem én?
- Nem. - Aha.
Te is jó fej vagy, de én a munkádról beszéltem.
Tegnap elestem.
Hol?
Hol estél el?
Ott.
Úristen!
Mondtam, hogy vigyázz.
Eddig is csoda, hogy nem lett semmi bajom.
Ezért aggódom, ha nem vagy a közelemben.
Ezért vagyok nyugtalan, ha nem vagy velem.
- Jesszus! - Oké.
- Mint egy filmjelenet. - Igen.
Ez hangzik el a film végén.
A Lovers in Parisben.
Ja: „Menjünk, bébi!”
- Végre van egy pár. - Igen.
Egész más veled sétálni ezen az úton.
Izgulok.
Nagyon.
Mindegy, hogyan döntesz,
az lesz a helyes választás, és én támogatni fogom.
Seo-eun, gyere velem!
Először csak beszélgettünk.
És én hálás vagyok, hogy sok emlékem lesz veled.
Boldog voltam itt.
Köszönöm, hogy mindig gondoltál másokra,
és hogy pozitív energiát hoztál magaddal.
Mindenben támogatlak, Han-bin, ahogy te az én döntésemet.
Csodás ember vagy.
Szóval…
Nos…
Mehetünk?
Szép az idő.
- Nem fáj a lábad? - Nem.
Sokáig kellett itt állni, nem?
- De… - Igen.
Annyira fura volt.
- Mi? - Ez…
Miért izgulok?
Az a fura, hogy egymás kezét fogjuk.
Izgalmas és kellemes.
Szerintem is.
Nagyon jó.
- Igen. - Nagyon kellemes.
Fogják egymás kezét, és sétálnak, de érezni, hogy igaziból randiznak.
Együnk valami finomat, ha kijutunk innen!
- Jó. - Együnk szasimit!
Jól van.
Megadom a számomat.
- Visszakapjuk a telefont. - Igen.
Olyan fura érzés.
- Ugye? - Igen.
Hú, de komolyak! Jaj!
Úristen! Mi lesz most?
Te jó ég!
Seul-ki!
Köszönöm az élményeket, amelyek megdobogtatták a szívemet.
Azért választottam Seul-kit,
mert ő az egyetlen, aki iránt vonzalmat éreztem.
Seul-ki.
Azt hiszem, kedvellek.
Nagyon egyszerűen hozta a tudomására az érzéseit.
Az ember szíve megdobban. Egyszerű és lényegre törő.
Azt hiszem, kedvellek.
Amikor vele voltam,
rájöttem, hogy nem jól fejezem ki magam,
sajnálom, ha emiatt rosszul érezte magát, vagy kellemetlenül.
Ha kimegyünk innen,
szeretném elvinni vacsorázni.
Igen.
És megpróbálom jobban kifejezni, hogyan érzek iránta.
Seul-ki…
Iszol velem egy kávét?
Úgy gondoltam, hogy a magam módján kifejeztem magam,
ha nem sikerült vonzalmat ébreszteni, én akkor is mindent elkövettem.
Biztos nagyon rosszul fog esni, de tiszteletben tartom a döntését.
Köszönöm, hogy ilyen bátor voltál.
Én is mindenben támogatni foglak.
Köszönöm,
hogy őszinte voltál az elejétől kezdve.
Emlékszel, azt mondtam neked,
mindegy, hogyan döntesz, csak hallgass a szívedre.
Köszönöm, hogy engem választottál.
Szeretném, ha tudnád, csodás ember vagy.
A személy, akivel el szeretnék menni a Pokolból…
Az Jong-woo.
Jong-woo.
- Ugye, mondtam! - Te jó ég!
- Úristen! - Ez komoly?
Azta!
Hát ez…
Azt jól tudjuk, Jong-woo hogyan érez.
- Játsszátok tovább! - Nem, semmi gond.
Te jó ég!
Jong-woo.
- Mehetünk? - Igen.
Igyunk egy kávét!
Istenem!
Teljesen kész vagyok. Izzad a kezem.
- Jól vagy? - Igen.
Hadd töröljem meg!
Örülsz, hogy kitartó voltál?
Örülök, hogy átérezted, mi van a szívemben.
Egész nap csak kávézni fogunk.
- Menjünk el egy étterembe! - Jó.
Tudtad vagy nem?
- Mit? - Hogy téged választalak.
Fogalmam sem volt.
Annyira izgultam…
- Tudom. - …remegett a szám széle.
Azt mondtad, tegnap már döntöttél.
- Igen. - Ez igaz?
- Igen. - Értem.
Ha azon az alapon döntök,
hogy azzal akarok lenni, aki tetszik,
vagy azzal, akinek én tetszem,
mindig olyannal jártam, aki tetszett nekem.
De…
Jong-woo nagyon őszinte volt velem kezdettől fogva.
És úgy tűnt, nagyon komolyak az érzelmei.
Úgy érzem, Jong-woo az a személy,
aki miatt áthágtam a saját szabályaimat.
Úgy éreztem, hogy ő a barátom, és megnyugszom a közelében,
vagyis ő lehet az, akinek szívesen megmutatom az igazi énemet.
Mindig ő kezdeményezett.
El akarom mondani neki, hogy most én akarok kezdeményezni.
Végül is vesztettem a küzdelemben Jong-woo ellen, és a szerelemben is nyert.
Mindent elveszítettem.
Jong-woo legyőzött engem.
Menjünk innen!
Tényleg veled megyek.
Olyan, mint egy álom. Kíváncsi vagyok, Jong-woo mit érez.
Alig akarjuk elhinni.
Te jó ég!
Izzad a kezem.
Általában nem izzad.
De most igen.
- Nekem tetszik. - Igen?
Szemtanúi lehettünk annak, hogy sikert arathatsz,
- ha nem adod fel. - Igen.
- Pontosan. - De miért bőgsz?
- Miért fakadtál sírva? - Ahogy Jong-woo
kiöntötte a szívét, és állhatatosan várt,
- ez megindított engem. - Értem.
Nem gondoltam volna, de amikor bekövetkezett…
- Ti ketten elsírtátok magatokat. - Nekem ez olyan volt,
hogy amikor az ember idősebb lesz, és megélt pár dolgot,
akkor kiderül, hogy nehéz szeretni valakit önmagáért.
Amikor fiatal vagy, nem latolgatsz ennyit.
De ha idősebb az ember,
akkor hajlamos figyelembe venni egyéb körülményeket is.
Ahogy néztem Jong-woot,
a feltétlen és odaadó szerelmét Seul-ki iránt,
neki akartam drukkolni.
Volt idő, hogy én is ilyen voltam fiatalkoromban,
de már el is felejtettem.
Jong-woo szenvedélye felidézte bennem,
és ezért szerettem volna, ha sikerül neki.
Ez happy end, szóval…
Biztos nem csak mi sírtunk.
- Biztos mások is. - Könnyben úsztak.
Jong-woo állhatatos és csendes szerelme megváltoztatta Seul-ki értékítéletét.
- Ja. - Pontosan.
- Az őszinteség a szerelem kulcsa. - Nagyon igaz.
A feliratot fordította: Hegyi Júlia