ПЕКЛО ДЛЯ САМОТНІХ
Хлопець, з яким Кім Гю Рі вирушить до Раю, — це…
Я ніколи не вміла швидко приймати рішення.
Я досі не впевнена, кого з трьох обрати.
Лише за два дні…
Вона стала головною хижачкою.
Після того, як я провела цілий день наодинці з Мін У,
я була йому дуже вдячна за компанію.
З іншого боку,
мені було легше спілкуватися з Мін Гю і Чин Соком.
З тобою весело говорити.
-З тобою теж. -Ти дотепний.
Ти теж.
-Ти це кажеш із ввічливості? -Ні, я серйозно.
Ми з тобою багато сміялися, тож я захотів більше про тебе дізнатися.
Ти веселий. Мені весело.
-Справді? -Ти веселий.
Також я розмірковую над тим, чи варто вирушати з тим,
з ким мені було весело.
Хлопець, з яким Кім Гю Рі вирушить до Раю, — це…
Пак Мін Гю.
-Ходімо. -Це Мін Гю.
Мін Гю справді популярний.
О так.
Візьміться за руки і вирушайте до Раю.
КІМ ГЮ РІ Й ПАК МІН ГЮ ОБРАЛИ ОДНЕ ОДНОГО
Зачекай.
Ходімо.
Вийшло.
«Вийшло»?
-Не думав, що вийде. -Ти щасливий?
-Не думав? -Ні.
Не думав.
-Але гадаю… -Так?
Що мене притягувало до тебе, відколи я тебе побачила.
-Справді? -Так, із тобою було весело.
Дякую.
Сьогоднішнє визначення пар для побачення в Раю завершено.
Неймовірно.
Не можу в це повірити.
Цікаво.
Людиною, яку я обрала, був Чхве Мін У.
І гадки не маю, що він за людина.
До того ж, він добре слухав і був милим,
тож я обрала його, сподіваючись краще його пізнати.
У Мін У щось не складається.
Твоя правда.
Мені прикро.
Його продовжують обирати.
-Так. -Так.
Але він обирає іншу людину.
-Яка обирає іншого. -Так.
-Не складається. -Так.
Думаю, коли Мін У сів поговорити з Гю Рі,
йому не варто було казати, що він шкодує про минуле рішення.
Звучало, наче виправдання.
-Та я розумію, чому. -Не треба було.
Не варто згадувати минуле.
Ти наче не терпиш людей, які виправдовуються.
-Так і є. -Безперечно.
-Вона могла б уже про це забути. -Розумію.
Сказавши, що він шкодує, він виглядав поверхневим.
Він просто міг сказати, що хотів ближче з нею познайомитися.
ПЕКЛО II
Ти сьогодні значно краще виглядаєш.
-Справді? -Так.
До речі, вчора
ми пішли на ту неочікувану прогулянку
і багато поговорили, так?
Так, і захід сонця був гарним.
-Так. -Я була рада, що не було надто жарко.
-Так, було пречудово. -Так.
Хочеш сьогодні вирушити до Раю?
Так.
На що ти більше за все чекаєш?
В Раю я можу дізнатися, чим займається інша особа.
Я буду рада дізнатися такі речі.
Ясно.
Як ти знаєш, скоро ми зробимо свій вибір.
-Так. -У тебе є уявлення…
У тебе є уявлення про те, кого ти обереш?
Ти такий прямолінійний.
Ну, я просто…
-Справді? -Адже це так?
-Так? -Так це має відбуватися?
-Я просто… -Ти знаєш,
що ти дієш дуже незграбно?
-Я? -Так.
-Справді? -Так.
Я подумав, що я справді… Розумієш.
Не дуже.
«Справді…Розумієш?»
Про що він?
Він зараз ледь здатен спілкуватися.
-Ти говориш, наче робот. -Справді?
-Так. -Справа в тому…
Гадаю, я трохи…
Гадаю, я стаю незграбним із людьми, яких не дуже добре знаю.
Може, ти трохи соромишся?
Гадаю, трохи соромлюся.
Це добре.
Що це за вираз обличчя?
Нічого.
Я просто тішуся. От і все.
Вон Ік такий чарівний.
У цьому його шарм, чи не так?
Це мило.
Де ти був?
Надворі на пекучому сонці.
Думаєш, ти вирушиш сьогодні до Раю?
Я?
Так.
«Так?»
Що? Гадаєш, я не зможу?
Хіба ти не казала мені раніше, що я надто самовпевнений?
Думаєш, ти підеш?
Упевнений на 100%, що так.
На 100% впевнений?
-Гадки не маю. -Не маєш?
Вони дуже схожі.
-Вони кумедні. -Двоє дуже самовпевнених людей.
-Гарної подорожі. -Так і буде.
Щодо макаронів…
-Я не люблю макарони. -Поїж їх за мене.
За тебе? Але ти був певен, що підеш.
Я хочу спробувати провести ніч тут.
Але я не впевнений, що матиму нагоду.
Оце так настрій. Мені подобається.
Тут і треба таке ставлення.
Я почуваюся так само.
Більше питань немає? Тоді я пішов.
Чи є?
Вони обоє так намагаються вдавати байдужість.
Чи є?
Нам треба всюди ходити й розмовляти з усіма?
Ні, я лише намагаюся поговорити з усіма трьома дівчатами.
Розумію.
А тепер…
Хіба вони самі не зайдуть?
З ким ти хочеш поговорити? Я його покличу для тебе.
-З тобою. -Зі мною?
Що?
-Так, ці оченята Бембі. -Точно. Вона сховала підборіддя.
-З тобою. -Зі мною?
-Тобі ще є що сказати? -Власне, ні.
Можеш іти, якщо хочеш.
Агов, справа в тому…
-Вон Ік наче хотів поговорити з Сі Ин. -Справді?
-Ясно. -І я йому порадив.
-Піти й першим до неї заговорити. -Заговорити першим?
Ясно.
Її зрозуміти важче за інших.
-Сі Ин? -Так.
Іди поговори з нею. Постукай у двері.
Так, піду поговорю з нею.
Іди поглянь, чи готова вона до розмови.
Я повертаюсь до своєї кімнати.
Хочу полежати в ліжку.
Так. Полежи, адже тобі нема про що хвилюватися.
Серйозно.
Боже, Гван Хі.
Хіба вони не здаються більше, ніж друзями?
Ні, це…
Здається, що між ними невеличка напруга.
Ха Чжон чітко виразилася.
-«Я хочу залишитися з тобою». -Так.
-Але Гван Хі… -Він не зацікавлений?
Він насолоджується островом.
-І цією системою. -Розумію.
Він змусив Ха Чжон виглядати відчайдушною.
Справді.
Це лякає.
Що?
Уже час?
-Так, час вийшов. -Ясно.
-Я чекав пів години. -Справді?
Так, можна, я з нею поговорю?
-У такому разі… -Ясно.
Було приємно поговорити.
-Навзаєм. -Авжеж.
Тоді, гадаю…
-Справді? -Агов.
-Усе гаразд, так? -Так, авжеж.
-Усе гаразд? -Авжеж. Привіт.
-Я перервав серйозну розмову? -Ні.
Як тобі тут?
-Весело. -Весело?
-Я хотів тебе краще пізнати. -Так.
-Тому і прийшов. -Зрозуміло.
Коли ми перекинулись кількома словами,
я мало що зрозумів про тебе.
-Про мене? Справді? -Так.
-Тож мені стало цікаво. -Розумію.
Який твій ідеальний типаж?
Мені подобаються дбайливі чоловіки
з високою самооцінкою.
Упевнені в собі.
Мені подобаються ті, хто виражає свої почуття. Важко пізнати закритих людей.
Тож я шукаю того, з ким легко спілкуватися.
Маю на увазі, загалом.
Загалом.
Ясно.
-Що? -Ти дуже красномовна.
Я схильна виражати
свої думки й почуття.
Який твій ідеальний типаж?
Хтось спокійний.
Хтось спокійний?
-Це мій типаж. І… -Розумію.
Я ласкавий і часто поводжуся мило.
Справді?
Здебільшого.
-Я теж. -Тож я…
Здається, ти така.
Так, я дуже ласкава до людей, які мені небайдужі.
Зазвичай я дуже спокійна й тиха,
люди часто питають мене, чи я тишко.
Тож коли я менше нервую…
Коли мені з кимось комфортно,
я показую цю свою сторону.
Мені цікаво.
Не можу сказати, про що він думає. Це так спантеличує.
Гван Хі наче почувається зручніше на цьому острові, еге ж?
Сідай.
-Дякую. -Ось.
-Тобі холодно? -Так.
Може, ти застудилася.
-Може. Мені трохи прохолодно. -Ясно.
-Хай там як… -Як воно було?
У Раю?
-Ну… -Мабуть, весело.
Так.
Я не лише повеселилася, а й відновилася.
-Ясно. -Було дуже розслабляюче.
Коли я спитав у тебе про це раніше,
ти сказала, що те, з ким ти підеш… Як там було?
Я мала на увазі, що відчуття будуть різні залежно від того, з ким підеш.
-Ось що я мала на увазі. -Розумію.
І як тобі було там?
-Як мені було? -Так.
-Мені просто цікаво. -Розумію.
-Бо я обрав тебе. -Так.
-Тож я хотів тебе спитати. -Спитай Мін Гю.
Чи я його побачу?
-Якщо так, то спитаю. -Спитай, як побачиш.
Так і зроблю.
Хай там як, я чудово провела час, релаксуючи.
Зрозуміло.
Так.
-Ясно. -Так.
Але, чесно кажучи, я думала, ти обрав мене
не тому що я тобі насправді сподобалася,
а тому що в тебе було лише два варіанти.
Ясно.
Я здивувалася, що ти мене обрав.
Думала, не оберу?
Я просто обрав людину, з якою в той момент хотів вирушити до Раю.
Справді?
-Але я розумію. -Так.
Та серйозно…
-Ха Чжон не вживає свій жест на Ха Біні. -Чому вона не заграє очима?
-Вона не ховає підборіддя. -Твоя правда.
-Вона виглядає надто зручно з ним. -Так.
Тобі хтось цікавий?
-Ти досі думаєш? -Я справді не знаю.
Може, хлопець, який їй подобається, на іншому острові.
-Ні. -Слушна думка.
Ми швидко стали друзями, тож я сказала, що ми як брат і сестра.
Але зараз, коли я тут,
можливо, то і було краще.
-Тобто… -Комфорт?
Бо тут всі незнайомці.
-Тож я не впевнена. -Розумію.
Гадаю, цього разу піде Сі Ин.
Я теж так вважаю.
Якщо я не зможу піти цього разу,
плакатиму на ваших руках.
-Авжеж. -Плакатиму на ваших руках.
Що як ніхто не утворить пару?
-Справді? -Це теж було б весело.
-Так? -Так.
Щонайменше один вибір буде збігом.
Зараз ми визначимо пари, які потраплять на побачення до Раю.
Напишіть ім'я людини, з якою ви б хотіли вирушити до Раю,
на квитку в Рай і покладіть у скриньку.
Ви не думаєте, що підуть Гван Хі й Сі Ин?
-У них виникла симпатія. -Так.
Це так, але також треба подумати про Ха Чжон.
Гадаю, Ха Чжон обере Гван Хі, але він обере Сі Ин.
-Розумію. -Тож наші побоювання були не марні.
Здається, Ха Чжон і Сі Ин оберуть Гван Хі.
-Точно. -У них однаковий смак на чоловіків.
Сі Ин було важко зрозуміти, але це моя здогадка.
Коли вона говорила з іншими хлопцями,
вона завжди виглядала спокійно й зібрано.
Але їй це менше вдавалося поряд із Гван Хі.
-Точно. -Вона не була така зібрана.
Вона здавалася дещо ніяковою, бо нервувала й хвилювалася.
Ви справді вважаєте, що Гван Хі не має почуттів до Ха Чжон?
Не думаю, що вони є.
-Я думаю, що має. -Згоден.
Він наче хотів вирішити після розмови з обома — Ха Чжон і Сі Ин.
Я так і думаю.
Ви пам'ятаєте, що Гван Хі охарактеризував себе як пустотливого.
-Так. -Він поговорив із Сі Ин.
І Гван Хі не здавався надто зацікавленим.
Він багато жартує із Ха Чжон,
бо, здається, йому з нею зручно.
-Бо у них взаємна симпатія? -Так.
Завдяки цьому він може відчувати зв'язок.
-Бо з нею він може спілкуватися? -Так.
У будь-якому випадку, це значить,
що Ха Бін і Вон Ік знову не зможуть піти?
Зараз я оголошу, які пари вирушать до Раю.
Хлопець, з яким Ю Сі Ин вирушить до Раю, — це…
Сподіваюся, це Гван Хі.
Хто це буде?
Хлопець, з яким Ю Сі Ин вирушить до Раю, — це…
Сон Вон Ік.
Візьміться за руки і вирушайте до Раю.
-Що? -Що?
-Вони обрали одне одного?
Сі Ин і Вон Ік?
-Мабуть, її торкнула відвертість Вон Іка. -Схоже на те.
…Сон Вон Ік.
Візьміться за руки і вирушайте до Раю.
Взятися за руки тут?
Гаразд.
Це так раптово.
-Сюди. -Ти в рожевому.
Так.
-Гарно виглядаєш. -Справді?
Я знала, що тобі личитиме рожевий.
-Справді? -Так.
Ми йдемо в Рай.
Так.
Хіба час сьогодні не пролетів?
-Так і було. -Скажи?
Хлопець, з яким Юн Ха Чжон вирушить до Раю, — це…
Упевнена, Ха Чжон обрала Гван Хі.
-Так. -Тож йому вирішувати.
Думаю, він міг обрати Ха Чжон.
-Згодна. -Ви думаєте?
-Так. -Це божевілля.
Хлопець, з яким Юн Ха Чжон вирушить до Раю, — це…
Лі Гван Хі.
Візьміться за руки і вирушайте до Раю.
Бачите?
-На них буде весело дивитися. -Так.
-Гадаю, вони зійдуться.
…Лі Гван Хі.
Візьміться за руки і вирушайте до Раю.
ЮН ХА ЧЖОН І ЛІ ГВАН ХІ ОБРАЛИ ОДНЕ ОДНОГО
-Треба взятися за руки? -Ось.
-Погляньте на муху, що літає навколо. -О ні.
-Прямо вчасно. -Мені так прикро.
Вона знала, коли з'явитися.
Ти, мабуть, рада, що йдеш у Рай.
-Ти теж… -Два дні поспіль.
Те ж саме в тебе.
-Ну, я… -Не кажи, що ні.
Якщо там лише одне ліжко,
будь ласка, спи деінде.
-Ні, чого б це? -Я теж хочу ліжко.
-Чому я маю спати деінде? -Тоді спатимемо вдвох.
Чудово.
Почалося.
Я в захваті.
-Не дочекаюся. -З ними або все, або нічого.
-Буде гаряче. -Так.
Сьогоднішнє визначення пар для побачення в Раю завершено.
Я обрав Юн Ха Чжон.
Боже, Ха Біне.
-Йому не щастить. -Серйозно.
Особа, з якою я хочу піти в Рай, — це…
Сон Вон Ік.
ІМ'Я СОН ВОН ІК
Моя думка практично не змінилася.
Тепер, коли я тут,
мені стає все цікавіше, що відбувається з Чин Соком.
Ходімо, Гю Рі.
Ходімо, Мін Гю.
Вирушаймо до Раю!
-Ходімо, Мін Гю. -Ходімо.
-Вухам буде боляче. -Справді?
Ясно.
Що це?
Мабуть, летять у Рай.
-Мабуть, на цьому гвинтокрилі. -Погляньте!
-Це було… -Он вони.
Умисно пролетіли повз нас. Це низько.
Боже, серйозно.
Насолоджуйтеся смаколиками.
Ходімо всередину.
РАЙ КІМ ГЮ РІ Й ПАК МІН ГЮ
Тут гарно.
-Дуже гарно. -І справді.
Значно краще, ніж я уявляла.
Краще, ніж у попередньому Раю.
Здуріти можна.
Тут пречудово.
Напевно, це люкс.
-Серйозно. -Справді?
-Не знаю. -Поглянь на це.
Що це?
Масажний стіл.
У готельному номері є масажний стіл?
Він такий великий, що можна загубитися.
-Може, сядемо? -Авжеж.
Не хочеш пити? Я тобі замовлю.
-Спробуймо оце. -Авжеж.
-Ти на дієті? -Ні.
-Ні, так? -Так.
Не варто бути.
-Ми їли самі огірки. -Так.
Дуже смачно.
Мені так кортіло шоколаду.
І мені.
Аналогічно.
І тобі?
Шоколад.
Коли будемо вечеряти,
замовимо якісь десерти заздалегідь.
-Побачимо, чи є там шоколад. -Звісно.
Любиш диню?
-Так. -Є якісь виделки?
-Фрукти. -Я їх принесу.
Це так гарно.
-Тож… -Гарніше, ніж я очікувала.
Мені цікаво, чим ти займаєшся.
Так, і мені.
-Так, тож… -І твій вік.
Може, 29?
-Кому? Мені? -Так.
Я старший.
Я дещо старий.
Тоді тобі 34?
-Так, 34. -Ясно.
Не такий уже старий.
-Ти не вважаєш мене старим? -Ні.
-Справді? -Так.
Тоді…
Гадаю, тобі 26.
Ну…
Ти щойно втратила спокій.
Неправда.
Тобі менше?
Мені 28.
Тоді тобі 26 за міжнародними правилами.
Я жартую.
Тож тобі 28.
Ти справді на вигляд значно молодша.
Я б ніколи не подумав.
-Ти щойно заробив собі бали. -Я серйозно.
Я був дуже здивований.
Спробую вгадати, чим ти займаєшся.
Чи ти хочеш розповісти?
Наразі я модель.
Зрозуміло. Ти модель.
Так, я мала нагоду податися в цю сферу ще в школі
і досі продовжую.
Я модель.
Я почала кар'єру моделі,
бо мені подобалося стояти перед камерою
і показувати, на що я здатна.
Зараз я модель для брендів моди й краси.
КІМ ГЮ РІ, 28 РОКІВ МОДЕЛЬ, МОДА І КРАСА
Зрозуміло.
Мені було цікаво.
Я хотів раніше спитати, але нам було заборонено про це говорити.
Тож я не знав, що робити.
Думаю, сьогодні у нас було багато веселих моментів.
Швидко знайшли спільну мову.
-А познайомилися лише сьогодні. -Так.
-Це було класно. -Так, я теж так подумала.
Думаю, у нас однакове почуття гумору.
-Жарт про сім'ю огірків? -Що?
РАНІШЕ ЗА ОБІДОМ
-Вони милі. -Так.
Наче огіркова сім'я.
Огіркова сім'я?
Це означає, що якщо хтось з'їсть один…
Це зробить нас розлучниками?
Не думав, що ти сміятимешся з того жарту.
Я подумав: «Невдалий жарт».
Я вдячний, що ти сміялася. У тебе була гарна реакція.
Я сміялася, бо ти був кумедним.
Це вперше Мін Гю повів розмову.
Він зазвичай тихий, але з нею такий красномовний.
-Правда? -Так.
Ми також шукаємо в партнері схожі якості.
Так, ми це раніше обговорювали.
Так. Мене це здивувало.
Це одна з якостей, які я шукала, і я не ділилася нею з тобою.
-Але ти сам про неї згадав. -Зрозуміло.
РАНІШЕ ВДЕНЬ
Я хочу зустріти когось, із ким мені буде
зручно і хто добре на мене впливатиме.
Когось, хто живе життя на повну і мотивуватиме мене робити так само.
-От що мені подобається. -Мені теж.
-Справді? -Так.
Але це не легко визначити на початку.
-Так, особливо в такому місці. -Так.
Закладаюся, ми обрали одне одного з тієї ж самої причини.
То чому я?
-Я відчула зв'язок, коли ми спілкувалися. -Безперечно.
До речі, я розумію, чому це місце назвали Раєм.
З нетерпінням на це чекаю.
Я схвильований.
Хіба вони не схожі? Обоє досить спокійні.
І коли вони спілкуються, не соромляться.
-Але… -Я не відчуваю романтики.
Справді? Коли двоє людей, яких тягне одне до одного, спілкуються…
-Усе по-іншому. -Неважливо, що ти скажеш.
Це все одно весело.
Вони мають посміхатися уже від зорового контакту.
Чому в них так?
Гю Рі соромиться?
-Може, просто справа в цьому. -Може.
-Гадаю, що так. -Можливо.
ПЕКЛО I
Це нелегко.
Кого ти обрав?
-Я? -Так.
Я обрав Гю Рі.
А ти?
Я теж обрав її.
Тож ось як воно. Я зараз…
Якщо чесно, я був упевнений, що Гю Рі обере тебе.
Але чужа душа — загадка.
Це точно.
Особливо в такий короткий проміжок часу.
Але раніше за обідом…
Так.
Я наче відчув щось,
коли побачив, як говорять Мін Гю і Гю Рі.
Справді?
Часу на спілкування замало.
Думаю, я розумію, чому люди так стараються виграти в іграх.
-Так. -Невідомо, як усе складеться.
Саме так.
Завтра буде ще один важливий день.
-Завтра? -Цікаво, як він мине.
Мені теж.
Боже, Мін У.
Він буде все більше тривожитися, якщо все так і триватиме надалі.
Йому треба щось зробити, щоб когось завоювати.
-Тепер він має виграти в іграх. -Так.
Але мушу сказати,
це справді нелегко.
І не кажи.
Не впевнений, чого я хочу.
Чесно кажучи,
кожна дама тут чарівна і гарна,
та думаю, що жодна з них не відповідає моєму типажу.
Наразі мене найбільше цікавить Мін Йон.
-Він вірний. -Велику роль зіграло катання на спині.
-Вони добре зійшлися. -Так.
-У них виникла симпатія. -Саме так.
РАЙ Ю ХА ЧЖОН І ЛІ ГВАН ХІ
Нарешті.
-Тут шикарно. Чудово! -Що чудового?
Усе таке саме.
-Невже? -Не таке саме, як минулого разу?
Не для мене. Тут справді гарно.
Учора ти відпочивав у гарному номері.
Тут трохи просторіше, як на мене.
Це справжні квіти.
-Справді? -Так.
Такі ж гарні, як я.
Вибач.
Ванна наче така сама.
У нас два двоспальних ліжка.
Твоя правда.
Це гарно.
Яку кімнату хочеш собі? Вітальню чи…
Чого б це я спала у вітальні?
Не можна бути в одній кімнаті.
Гван Хі, тут два дивани.
Просто… Тут просторіше, тож я ночуватиму в тій кімнаті.
У спальні.
Ні, ти лишишся тут.
Нізащо.
Лишиш тут тільки сумку, добре?
Ні.
Я спатиму тут.
Я ще навіть не лежав на ліжку.
Гван Хі, я хочу, щоб ти спав на тому ліжку.
Я спатиму тут.
Ні, це моє ліжко.
-Я вже забив це місце собі. -Оце вже ні.
Воно моє.
Слухай, тут так класно.
Камінь, ножиці, папір.
Може, нехай вирішить переможець?
Влаштуймо парі перед сном.
Гаразд.
Ха Чжон дуже добре підігрує всьому, що він каже.
-Так. -Так.
Стиль розмови Гван Хі підходить не всім.
Треба бути на одній хвилі з ним.
РАЙ КІМ ГЮ РІ Й ПАК МІН ГЮ
-Увійдемо? -Так.
Давай я перший.
Подивлюся, чи вода тепла.
Гадаю, вона холодна.
Тут отак глибоко. Обережно.
Обережно.
Бачиш, вода мені по груди.
-Але вода холодна. -Справді?
Обережно. Тут несподівано глибше.
Усе гаразд?
-Я стою навшпиньки. -Ти навшпиньки?
Ходімо сюди. До стіни.
Я…
Якщо обійдемо навколо, може, знайдемо край, де не так глибоко.
-Скажи, якщо надто холодно. -Добре.
Серйозно.
Гаразд.
Ходімо туди.
Може, там мілко.
Здається, так.
-Думаєш? -Так.
Спочатку було трохи важко дихати.
Бо так холодно.
Зараз краще.
У тебе була нагода багато поспілкуватися з Мін У?
-Нічого, що я питаю? -Авжеж.
-Ясно. -Ми говорили…
Мені було цікаво, чи ви багато говорили наодинці.
Нас там було тільки двоє.
Так.
-Тож ми могли говорити лише одне з одним. -Так.
-І треба було діяти як команда. -Розумію.
Так.
Тож ми…
Так, ми говорили, та я не впевнена.
Не питатиму.
Більше не питатиму.
Та серйозно, скажи, якщо надто холодно.
Мені зараз холодно.
Ходімо у гарячу ванну. Поглянь на бульбашки.
-Так. -Ходімо.
Гарно пофарбовані нігті.
-Отут? -Так.
Я хотіла, щоб вони нагадували море.
Усе, що я маю, стосується моря.
Розумію.
-Хіба мої пальці не гарні? -Гарні.
-Я з ними нічого не робив. -Утім, вони дуже милі.
Ти так думаєш?
Отак.
У тебе такі крихітні й милі пальчики.
А мої хіба не дуже довгі?
Так, дуже.
-Твої пальці… -Це комплімент?
Але у мене крихітні стопи.
Вони зближуються на темі пальців ніг.
Це ще інтимніше, ніж порівняння розміру долонь.
Мені було весело.
Мені теж. Час просто пролетів.
-Можна, я спатиму на додатковому ліжку? -Авжеж.
Це ліжко таке добре.
Ти здаєшся дуже щасливою.
Чекай, уже 1:25 ночі?
Я вимкну світло, добре?
Авжеж. Давно час спати.
Але лише помилуйся нічним видом перед тим, як заснути.
-Шкода, що це скоро скінчиться. -Правда?
Гадаєш, завтра нас розділять
так само, як було з тобою минулого разу?
Гадаю, що так.
Це дуже сумно.
-Вона така відверта щодо своїх почуттів. -Так.
Така вже вона.
-Гадаю, що так. -Так і є.
Ми сьогодні так розслаблено і весело провели час.
Згодна.
Я подумала, що в тебе чудовий характер.
І що я не помилилася щодо тебе.
Я знаю, що краще нам спати, але важко закінчити розмову.
Гю Рі, можна сказати останнє?
Так, авжеж.
Ти така гарна без макіяжу.
Я серйозно.
-У темряві розговорилися. -Твоя правда.
Я знаю, вони сплять у різних ліжках,
але провести ніч, говорячи одне з одним у одній кімнаті,
як на мене, має велике значення.
Мабуть, відчувається романтика.
Таке не зробиш із кимось,
-хто не приваблює. -Точно.
-Що таке? -Не думаю…
-Ні? -Що вони лишаться разом.
-Хіба вони не зацікавлені? -Навіть після всього цього?
Не схоже, що Гю Рі сильно захоплена Мін Гю.
-Вона просто така. -Невже?
Хіба не видно, що вона виходить зі своєї зони комфорту, щоб показати почуття?
Їхня остання розмова перед сном
змусила мене подумати: «Мабуть, така вже вона є».
Як на мене, вона з тих, кому просто потрібен час.
Так, можливо, їй потрібен час, щоб розкрити почуття.
-Вона обережна. -Мабуть, що так.
РАЙ ЮН ХА ЧЖОН І ЛІ ГВАН ХІ
Поїмо. Я зголодніла.
Що це в нас тут?
Виглядає чудово.
Гарно.
Що це?
Це алкоголь.
Алкоголь? Хочеш випити?
-Авжеж, якщо зможемо допити. -Що ти кажеш?
Ми це не доп'ємо.
Боже, оце запах…
-Як воно? -Гадаю, міцне.
Скільки ти можеш випити?
Я швидко п'янію.
Це тому…
Ні, я просто…
Питимеш із цієї склянки?
Ні.
-З цієї? -Ні.
Змішаймо оце.
Лікер «Каолян» і пиво?
-Так роблять. -Лікер «Каолян» і пиво?
Ти, мабуть, тямиш у лікерах.
Ні, зовсім ні.
Будьмо.
-Хіба не смачно? -Так, смачно.
-Правда? -Так.
Налітай.
Смачного.
-Що ти хочеш? -Що це?
-Оце? -Так.
Гадаю, курка.
Що це?
Гадки не маю. Спробуй і побачиш.
Упевнений?
-Просто спробуй. -Справді?
Так.
Спробуй оце.
Як вона на нього дивиться.
-Точно. -Це її зброя.
Так.
Ми забагато часу сьогодні витратили на дорогу.
Шкода, що ми не лишилися тут на весь день
після вранішньої зустрічі.
Ти знав, що прийдеш сюди зі мною?
Так.
Відколи?
Через хвилину після того, як ти сіла в авто.
-Щойно ми зустрілися? -Так.
РАНІШЕ ВРАНЦІ
Як вас звати?
Мене звати Лі Гван Хі.
А вас?
Юн Ха Чжон.
-Ха Чжон? -Так.
Юн Ха Чжон.
Але чому?
Ти не думала, що ми повернемося?
Чесно кажучи, я знала, що так буде.
-Справді? -Так.
-Чому ти так думала? -Просто було відчуття.
Коли ми зустрілися, відчула, що врешті я потраплю сюди з тобою.
-Серйозно? -Так.
Що?
Це було кохання з першого погляду?
Ні, але передчуття було.
А в тебе — ні?
-Вона ховає підборіддя. -Підборіддя.
-Боже. -Цей рух.
-Воно стало її візитівкою. -Так, серйозно.
-Уже офіційно. -Так, офіційно.
-Вона використала рух. -Так.
-Це вміння. -Рух підборіддям Ха Чжон.
Рух підборіддям Ха Чжон.
Ні, але передчуття було.
А в тебе — ні?
Так. Гадаю, що так.
Справді?
Як кумедно.
Після того як ти була тут із Мін Гю,
ти думала, що прийдеш сюди зі мною, щойно ми зустрілися?
Хіба ні?
У тебе було так само.
У моєму випадку…
У мене трохи інше.
Як це?
Щодо мене,
я все одно хотів визначити, які в мене шанси з іншими учасницями.
Ясно.
Коли ми зустрілися, я так і планував.
Ага, ясно.
То як у тебе?
У тебе наразі почуття і до мене, і до Мін Гю?
Ну…
Це ж не дивно, так?
Тоді розкажи.
Мін Гю був твоїм головним вибором серед нас трьох?
Так.
Він близький до твого ідеалу?
Але чому? Ти сказав, що добре провів учора час.
Так.
Тому було б добре побачитися з нею ще раз.
-Із ким? -Я хочу мати шанс.
Провести більше часу з дівчиною, яку зустрів учора.
Продовжуй.
То побачся з нею.
-Як? Її тут немає. -Ясно.
Попроси, щоб прийшла. Чи повернись.
Усе стало ніяковим.
Що з ними не так?
Вони — це щось. Жоден не здається.
-То от як це робиться. -Вони обоє в цьому вправні.
Гадаю, я маю ще раз із нею зустрітися, щоб упевнитися.
Ясно.
У мене не так.
Здається, у тебе немає до мене питань.
Є.
Але ми зараз їмо.
Наче в тебе немає питань.
Ти так думаєш?
Годі. Чому б тоді я тебе обрала?
Може, тобі було цікаво.
Не знаю.
Чому ти питаєш?
У тебе є до мене питання?
Ні, немає.
-Ні? -Думаю, я знаю, скільки тобі років.
О ні.
-Серйозно? -Погляньте на неї.
Що з ним не так?
Ні, немає.
-Ні? -Думаю, я знаю, скільки тобі років.
І, думаю, знаю, чим ти займаєшся.
Усе не так.
Ти в усьому помиляєшся.
Я ще навіть не сказав, скільки, на мою думку, тобі років.
У мене є відчуття, що ти вгадаєш мій вік.
Уперед.
-Ні, ти помилишся. -Десь 31?
Серйозно?
Тридцять один.
Я вгадав?
Годі прикидатися. Я справді виглядаю на 31?
-Сказати серйозно? -Так.
Тридцять два.
-Боже, він серйозно? -Серйозно.
Його здогадки завжди завищені.
Це Гван Хі.
-Він із неї глузує. -Так.
-Це так дратує. -Він жартує?
-Незрозуміло. -Він її промацує.
Він досить пустотливий.
Та ти жартуєш.
Тобі не може бути двадцять із гаком.
-Мені? -Так.
Ти жартуєш? Мені двадцять із гаком.
Скажи. Скільки мені на вигляд?
Двадцять вісім?
Ні.
Не може бути 26.
Так і є.
То ти народилася в 1998 році?
Так.
Покажи паспорт.
-Серйозно. -У тебе з собою сумочка? Покажи паспорт.
Хто ти за китайським зодіаком?
Тигр.
-То ти народилася в 1998 році? -Так.
А ти?
-Я народився в 1988 році. -У 1988?
Було очевидно,
що ти старший за мене.
Але це справді було низько.
Чесно, я трохи ображена.
Просто ти справляєш таке враження.
Твоя хода і мова
здаються трохи…
Старими?
Ні, це…
Зажди. Я маю на увазі не в поганому сенсі.
Просто ти здаєшся дуже досвідченою.
-У якому сенсі? -Ти справляєш таке враження.
Якби ми говорили по телефону, я б вирішив, що ти старша за мене.
Ясно.
Що він витворяє?
Краще би тримав рота на замку.
Серйозно, тобі треба припинити мене провокувати.
Я на десять років старший, тож прояви повагу.
Що? Я відмовляюся.
До речі, не пригадую, щоб дозволяв тобі звертатися до мене неформально.
Але ти почала говорити неформально, відколи ми сіли в гелікоптер.
У нас не три чи чотири роки різниця.
-Ти серйозно? -Десять років — це багато.
-Ти що, один із бумерів? -Так.
-Справді? -Так.
Добре, я буду більш шанобливою.
Гаразд, але я й надалі буду звертатися неформально.
-Оце вже ні. Тоді я теж. -Я говоритиму…
Ти все одно думав, що мені 31.
-Я помилився. -Так.
Покращ свої вміння вгадувати.
Вона жорстка.
Наче дивлюся ситком.
Ха Чжон добре підігрує замість того, щоб ображатися.
-Отже, вони добре зійшлися. -Так.
Так, це добре. Вони добра пара.
Тепер, коли я знаю твій вік, доведеться змінити думку
про те, чим ти займаєшся.
Бачиш? Я казала, що ти помиляєшся.
-Гадаю, я знаю твою професію. -Ні.
Це теж неправильно.
Отже, твоя професія…
У мене звичайна офісна робота.
Офісна робота? Що ти робиш?
Я працюю на компанію, яка виробляє одяг.
А ти? Чим ти займаєшся?
Я ютубер.
-Серйозно? -Так, я ютубер.
Справді?
-Так, я ютубер. -Справді?
Не здаюся тобі знайомим?
Ні, ніколи тебе не бачила.
-Ні? -Я не дивлюся нудних ютуберів.
Звідки ти знаєш, що я нудний?
Це очевидно.
-У мене є канал на ютубі. -Так?
Але ще я займаюся спортом.
Є такий вид спорту — баскетбол.
Я трохи більше часу проводжу, граючи в баскетбол.
Серйозно?
Тобі подобаються
високі хлопці?
Так.
-Тобі подобаються високі хлопці? -Так.
Хіба Мін Гю не вищий за мене?
Я чув, він десь 193 см.
Я не впевнена. Не пам'ятаю. Мабуть, я сп'яніла. Не пам'ятаю.
З усіх хлопців і дівчат тут мене найбільше цікавить Мін Гю.
Чому? Тому що він провів час зі мною?
Ні, просто…
Ха Чжон така чарівна.
Вона на щось сподівається, але її швидко розчаровують.
Це одразу видно на її обличчі.
«Чому?»
Це так весело.
Ні, просто хлопці сказали мені,
що ми з ним схожі й справляємо схоже враження,
але характери в нас геть протилежні.
Так, але ви й не схожі.
Яка твоя думка?
У тебе наче щеняче обличчя.
-У мене? -Так.
З іншого боку, Мін Гю схожий на динозавра.
-Ви обидва різні. -Гадаєш, ми різні?
Ви геть різні.
Який твій ідеальний типаж?
Мій ідеальний типаж?
Хтось високий і схожий на щеня.
О боже.
-Вона зробила заяву. -Неслабо.
-Вона сказала йому все чітко. -Так.
-Як щодо характеру? -Характеру?
Хлопець, менш балакучий, ніж я.
-Він не може бути більш балакучим? -Ні.
А ще не люблю галасливих.
-Справді? -Так.
То я балакучий чи тишко?
Десь посередині.
-Посередині? -Посередині, але радше тишко.
То ти не любиш балакучих.
Ні.
Я зрозумів, який в тебе ідеал.
Ти сказала достатньо. Ми не пара.
-Я дуже балакучий. -Справді?
Ти доїла?
Я ще не закінчила із запитаннями.
У тебе є ще?
Так, я небагато встигла запитати.
Який твій ідеальний типаж?
-Мій ідеальний типаж? -Так.
Мій ідеальний типаж…
Гадаю,
ти до нього дуже близька.
Що…
Вона обнадіюється.
У мене паморочиться в голові.
…ти до нього дуже близька.
-Справді? -Так.
У мене було відчуття…
наче ти вже досить добре мене знала до того, як ми сюди прибули.
Я відчув…
-Я небагато про тебе знаю. -Те, як ти говориш.
-Твій тон голосу… -Так.
Через багато речей,
в тому числі враження, яке ти справляєш.
От що я вважаю надзвичайним.
У мене червоне обличчя?
-Ні, все чудово. -Справді? Яке полегшення.
Мені трохи жарко.
З тобою все дивно. Не знаю, як ми дійшли до цього моменту.
-Зі мною? -Так.
А як щодо мене?
Що ти маєш на увазі?
Я починаю відчувати, що ми стали близькими.
Справді?
З моєї точки зору є відчуття, що це ти почала…
Ти перший почав зі мною жартувати.
Я жартував, бо…
То ми обоє вважаємо, що перший крок зробили інші?
Я так відчував. Відчувалося, що це ти зробила перший крок
і взяла на себе ініціативу.
-То ти теж міг? -Я намагався відповісти…
-Ти це продовжив? -Розвинувши стосунки.
Справді?
Спочатку я недовірливий.
Тож мені завжди було нелегко щось починати
з тими, хто мені подобався.
Справді? Чому?
Тому що ніхто з нас не робив перший крок.
Щодо мене,
коли мені хтось подобається, я йду вперед.
-Просто йдеш уперед? -Так.
Кажу про свої почуття.
Як я робила раніше.
-Ти про що? -Коли ми говорили в домівці.
-Так? -Ти мене дещо спитав.
І я вказала на тебе.
З ким ти хочеш поговорити? Я його покличу для тебе.
З тобою.
Зі мною?
Це водночас і погано, і добре.
Як ти знаєш, мені важко приховати свої почуття.
Так.
-Це видно. -Просто видно?
Це одразу видно на моєму обличчі.
-Так. -Неможливо приховати.
-Справді? -Це дуже кепсько.
Я щойно дещо зрозумів. Здається, тепер мені ясно.
Що зрозумів?
Думаю, я справив на тебе дуже гарне перше враження.
Гаразд.
І, закладаюся, зараз я подобаюся тобі ще більше.
Що це було?
-Боже, Гван Хі. -Він — щось із чимось.
Ти найкращий, Гван Хі.
-Вони обоє в цьому такі вправні. -Він переборщує.
Ти серйозно?
Так?
Ні, я просто хочу звідси вибратися.
У тебе, мабуть, висока самооцінка.
У мене теж.
-У тебе? -Так.
-І не кажи. -Так?
Це видно, еге ж?
Я давно так не почувався,
але, гадаю, я зустрів свою пару.
Гадаєш?
Удачі в перебиранні.
Гадаєш, я врешті повернуся до тебе?
Ти навіть не обереш інших.
-Думаєш? -Навіщо?
-Серйозно? -Так.
Думаю, ти теж.
Думаєш, я теж наприкінці…
-Думаєш? -Врешті ти обереш мене.
Врешті-решт знову обереш мене.
-Звідки така впевненість? -Врешті-решт ти повернешся до мене.
-Чому ти така впевнена? -Що?
Просто таке відчуття.
Ти не згоден?
У НАСТУПНІЙ СЕРІЇ
Відсьогодні два Пекла об'єднаються в одне.
Це місце приведе мене до удару.
Тепер, коли ми всі разом, треба більше зважити.
Що як він зненацька втратить до мене інтерес?
Це місце змушує мене переживати безліч нових відчуттів.
Мене приваблюють троє.
Вона, вона і вона.
Я засмучена твоєю поведінкою. Думаєш, я ревную?
Це зводить мене з розуму.
У мене такий стрес.
Якщо ти зі мною покінчив, то я теж.
Я хочу перемогти і посісти перше місце.
Я не хотіла комусь його програвати.
Гадаю, у нас нова учасниця.
Хто б це міг бути?
Вона справила сильне враження.
Вона геть інша.
-Вважаєш мене гарною? -Авжеж.
Ти не знала?
Я люблю тебе.
Переклад субтитрів: Ганна Волошина