PEKLO PRO NEZADANÉ
Měl by nám říct všechny, když se mu líbí stejně.
- Máš pravdu. - Jo.
Všechny tři?
Ona, ona a ona.
Všechny tři?
Ona, ona a ona.
Kdo?
- Ona, ona… - Kdo? Mají jméno.
- Co? - „Ona, ona a ona?“
„Ona, ona a ona.“
To je docela neuctivý.
- To je… - Tohle pro něj není dobrý.
- Ona, ona… - Kdo? Všechny mají jméno.
Myslím Hje-son.
Ha-džong.
Kju-ri. Tyhle tři.
To jsem nečekala.
Aha.
To je trochu divný.
Zajímavý.
To je sranda.
Nechápu, proč to takhle řekl přede všemi.
Nebylo moc příjemné, jak mě vybral takhle před ostatníma.
Vypadá to, že nesdílí stejné hodnoty jako já,
tak mě to trochu odradilo.
- Chápu, proč ji to odradilo. - Přehnal to.
- Souhlasím. - Taky by mě to odradilo.
Co kdyby to takhle někdo řekl o tobě?
Kdybych byla jednou z těch dívek, tak bych se urazila.
Něco bych mu řekla.
Je to dost neurvalý.
- Naštvalo by mě to. - Ha-džong k němu
- byla docela shovívavá. - Přesně.
Ale podle mě zašel tentokrát příliš daleko.
Kju-ri ho možná chtěla poznat, ale teď takhle ukázal na tři dívky.
Místo toho, aby byla ráda, že o ni projevil zájem,
si může pomyslet: „Proč to řekl? Je to tak neslušný.“
Myslím, že se Kwan-hui přepočítal.
I když si něco myslí,
neměl by některý věci před lidma říkat.
Všechno má svůj čas a místo.
Ale on ukázal na všechny
přede všema. To bylo prostě…
Na jeho obranu bych řekl, že on takhle prostě mluví.
Myslím, že se snažil být upřímný,
ale vyznělo to trochu hrubě.
- Já? Jdu se převléct. - Taky to udělám.
Kdo chce trochu vody?
- Já. - Kdo chce vodu?
Pojďme.
Všichni bychom měli jít.
Vy dva zůstaňte.
Proč všichni odcházíte?
Nepamatuju si naše první setkání.
Skoro vůbec.
Vy taky ne, že?
Já? Ne, já si to pamatuju.
- Fakt? - Proč bych neměla?
Byla jsem ráda, že vidím známou tvář.
Ráda jste mě viděla, a stejně jste mě ani nepozdravila?
Je to tak.
- Zdravím, Kwan-hui. - Chci říct,
že jsme se jeden druhému podívali do očí,
jen když jsme se poprvé setkali a pozdravili.
Myslím, že to byl jediný moment.
Povídal jsem si už se všema,
ale vy jste byla jediná, se kterou jsem ještě nemluvil.
Přemýšlel jsem,
proč se mi vyhýbáte.
Tak mi to připadalo.
Takže jaký byl důvod?
- Máš pocit, že jsem se ti vyhýbala? - Jo.
Jo.
Nebyl jsi to ty, kdo se vyhýbá?
Já se ti nikdy nevyhýbala.
Čekala jsi teda, až tě oslovím?
V to jsi doufal?
Ne, nepochopil jsem to od tebe.
Jen jsem čekal, až se mnou navážeš rozhovor.
- Opravdu? - Jo.
Aha.
Kolik kluků se ti momentálně líbí?
Může to být jeden kluk nebo klidně víc,
ale to ti neřeknu.
Ty jsi dal bonbón jen jedný dívce, že?
Jo, tobě.
Dal jsem ho tobě.
Dostala jsi čtyři, takže mezi těmi čtyřmi,
kromě Čin-soka…
Asi jsem si to špatně propočítala.
Zdá se, že nejsi dobrá v matice.
Promiň. Myslela jsem, že jsi ho dal někomu jinýmu.
Ukazoval jsi na víc dívek.
Když jsme předtím hráli tu hru, chtěl jsem,
abychom hráli spolu.
Chtěl jsem, abychom tak měli šanci si popovídat.
Přišlo mi, že jsme si docela podobní.
Tak proto.
Musíš mít radost, že jsi dostala tolik bonbónů.
- Ne, já… - Můžeš mít všechny.
Chceš jeden?
- Chceš jeden? - Ne.
Nechci tvůj bonbón.
- Moje místo je zabraný. - Jaký máš teď plán?
Plán?
Chci se co nejdřív rozhodnout.
Taky bych rád dodal,
že nám nezbývá moc času.
Jestli tě zajímám,
máme co dohánět,
protože ve srovnání s ostatníma mám pocit, že my dva jsme dost pozadu.
Chceš říct, že když si tě vyberu,
jsi ochotný nám dát šanci?
No…
Chci tě líp poznat.
Ještě jsme se spolu pořádně nebavili.
Každopádně, dneska jsi mi sama začala tykat.
Takže…
Beru to jako známku toho, že jsme se trochu sblížili.
Já taky. Supr.
Nemůžu říct, že jsem si s tebou tak blízký jako s těmi, co jsem byl v Ráji,
ale myslím, že jsi teď na třetím místě.
Jaká to pocta. Jsem na třetím místě.
- Že? - Jo.
- Není lehký se dostat na můj seznam. - Samozřejmě, že ne.
Viděl jsem, jak Kwan-hui otevřeně projevuje zájem o Kju-ri,
a to se mi nelíbilo.
Určitě si byl vědom toho,
že se mi líbí a že se jí to snažím dát najevo.
Proto se mi nelíbilo, co udělal.
Min-jong, můžu s tebou mluvit?
- Můžu s tebou mluvit? - Jasně.
Fajn.
- Můžu být upřímný? - Jasně.
Jsem v pohodě.
- Ale taky mi něco bylo líto. - Jo?
- Ale to ne! - Jde o to…
To mně to nebylo líto.
Můžeš mi říct cokoli.
- O čem? - Dneska jsem si něco uvědomil.
Jsme tu, abychom pobyli se všema.
Abychom zjistili, jestli se nám tu někdo líbí.
Vím, že jsme si už ze začátku hezky sedli,
ale podle mě by nám to nemělo bránit v tom,
abychom poznávali i ostatní.
Chceš poznat ostatní?
Ne, to tím nechci říct.
Vytahuju to, protože mi přišlo, že máš špatný pocit,
když jsi dala bonbóny ostatním.
Dala jsi bonbóny jiným klukům
a pak ses mi omlouvala.
Ale nemusíš se omlouvat.
Vysvětlím ti to. Byla jsem…
Ne, počkej. Nemusíš mi to vysvětlovat.
Myslím, že jsi okouzlující a krásná žena.
Ale myslím, že kvůli mně se ostatní kluci…
- Drželi zpátky? - Přesně.
Okouzlila jsi je, ale drželi se zpátky.
Asi to vypadalo, že tě před nima chráním, jako bych byl tvůj bodyguard.
I mně to tak přišlo.
Takže si mě nevšímej.
- To bylo trefný. - Nejspíš si ho teď začne ještě víc vážit.
- Čin-sok je frajer. - To jo.
Chce dát Min-jong prostor.
- Snaží se být ohleduplný. - Jo.
Takže si mě nevšímej.
Taky…
Změnil jsi názor?
Ne, to ne.
Takže to říkáš kvůli mně?
Samozřejmě.
- Opravdu? - Jo.
Myslela jsem, že chceš, abychom se spolu přestali bavit.
Ne, tak to není.
Právě teď jsi pro mě číslo jedna.
A…
- Copak? - Nic.
Řekni mi to.
- Ale nic. - Můžeš mi to říct.
- Ne, jen… - Trochu jsi mě vytáčel.
- Trochu. - Já?
- Trochu. - Jak to?
Jak to?
- Jak to? - Jak to?
- Proč ji vytáčel? - Může mi to nějaká žena vysvětlit?
Uniklo nám něco?
- Mám z toho husinu. - Proč ji vytáčel?
- Ne, jen… - Trochu jsi mě vytáčel.
- Trochu. - Já?
- Trochu. - Jak to?
Líbí se mi, jak otevřeně jsi mluvil o svých pocitech.
- Aha. - Jo.
- Ale… - Pokračuj.
Hned to vypadalo, že jsme si jeden druhým tak jistí,
a mně přišlo, že jsi to dával najevo až příliš.
Možná by bylo lepší si to nechat pro sebe,
ale bylo to až moc nápadný.
- Aha. - To mě trochu štvalo.
Máš pravdu.
Je pravda, že jsi pro mě číslo jedna,
ale taky bych ráda mluvila i s ostatníma.
Nikdo neví, co se stane, ale budu k tobě upřímný.
Jak si začne člověk povídat s někým jiným, může se do něj zamilovat.
To se může stát i tobě.
To je tajemství, ale…
- Proč? - To ti povím později.
Řekni mi to teď.
Nechci.
Řekni mi to.
Já to cítím takhle.
Můžeš poznat další kluky.
Když poznáš někoho lepšího, můžeš si vybrat jeho.
Ale pamatuj si, že se tě budu stále snažit získat.
Takže o mě budeš dál projevovat zájem?
Pokusím se tě získat,
ale nejspíš ne tolik jako dřív,
protože by to mohlo zabránit ostatním klukům se s tebou sblížit.
Mám pocit, že je to tak správný.
Jsem vděčná, ale zároveň zklamaná.
- Proč? To bys neměla. - Vůbec nevím.
Nevím, proč se tak cítím.
Každopádně pojďme. Jdeš se umýt?
Co se děje?
Nic.
Proč brečíš? No tak.
Proč brečíš?
- Jsi opilá? - Asi jo.
Setřu ti slzy.
Zničily by ti make-up.
PROČ TEN PLÁČ?
Nevím. Je to složité.
A myslím, že jsem úplně neporozuměla tomu, co se mi snažil říct.
Nejsem si jistá.
Myslím, že Min-jong chce poznat ostatní.
- Ale on… - Ale zároveň chce,
aby jí byl Čin-sok oddaný.
- Ona může podvádět, ale on ne. - Přesně.
Nezáleží na tom, jak ohleduplný a dobrosrdečný Čin-sok je,
stejně…
Vypadá to, jako by trucovala.
Taky si myslím.
Snažila se být roztomilá, ale pro muže tam bylo několik varovných znamení.
Řekla…
- „Vytáčel.“ - Jo.
- To bylo… - „Zklamaná.“
Nerozuměl jsem jí.
Nevím, proč ji vytáčel.
Víc mě mrzelo, když rozdala čtyři bonbóny.
To jo.
Čin-sok si to s ní vyříkal, i když Min-jong nic neřekla.
Snažil se jí dát prostor,
ale i tak se vyptávala, jestli si ji ještě vybere.
Připadalo mi, že tlačila na pilu.
- Neměla nic říkat. - Přesně.
- To se mi nelíbilo. - Mohla prostě poděkovat.
Víte co? Do těchhle účinkujících jsme se dost vžili.
Všechny nás to naštvalo.
Co se stalo, mě šokovalo.
Měli bychom vzít v úvahu, že pili.
Někdy je těžký pořádně pochopit, co se děje.
- Měla trochu upito. - Vypadala tak.
Je tu čtvrtý den.
4. DEN
Pojďte ven. Snídaně je připravená.
- Jsou tu housky. - Každý dostal
housku a jablko?
Můžem začít jíst?
Pojďme jíst.
Není těžký sníst ho celý?
Nikdy jsem takhle jablka nejedl.
- Ne? - S nožema to neumím.
Dej si.
Mně všechno vyhovuje.
Takhle se jí jablko.
- Dobré ráno. - Ahoj.
- Spala jsi dobře?
Moc dobře.
To bylo tak sladký.
„Spala jsi dobře?“
Spala jsi dobře?
Moc dobře.
- Měla by ses najíst. - Jasně.
Máme jablka.
Je libo jablka nakrájená na plátky?
- Jasně, kde je nůž? - Vem si tohle.
- Díky. - Podělíme se.
Musím taky jíst, takže to všechno nesněz.
Spalas dobře?
- Usmívá se na ni. - Líbí se mu.
Čin-sok je fakt hustej.
Má velký srdce.
- To teda. - Souhlas.
Je to dobrý?
Dáš si džus, nebo mlíko?
- Džus, prosím. - Džus?
- Dáš si něco k pití? - Dám si džus.
- Máš ráda pomerančový džus? - Mám.
Můžeš si vybrat jen jeden?
- Díky. - Takhle bych tu klidně žila.
Chutná jako čerstvě vylisovaný.
- Jsi dobrá v loupání jablek. - Co?
To je ale náhlý kompliment.
Vsadím se, že jsi vyhrála nějakou soutěž v loupání jablek.
Nejsem až tak dobrá.
Jen je jím každý den, takže jsem zvyklá.
Copak?
- „Copak?“ - Jde na něj.
I přes vlasy vidím ten pohled.
Já taky.
Copak?
No jak jsi to řekla.
Já?
- Seš dobrej. - To je ono.
- To je ten pohled. - „Copak?“
Čin-sok je úžasný.
- Seš dobrej. - To je ono.
- To je ten pohled. - „Copak?“
„Co já?“
Dobře napodobuješ. Jsi vtipný.
- Dáme soutěž v napodobování? - Už začala.
- V napodobování? - „Už začala.“
To vypadalo nesměle.
Vypadalo to jako lehká snídaně, ale jsem plný.
Že?
- Ahoj. - Ahoj.
Co si myslíte, že se bude dít?
Nemám tušení.
Kdo se ti líbí?
Řekla bych,
že buď Won-ik, nebo…
Nedokážu ani odhadnout Min-uovu práci.
- Já taky ne. - A…
- Zajímalo by mě to. - Mě taky.
Co když se narodil až po roce 2000?
Chci vědět, kolik mu je.
- Mám na Min-ua tolik otázek. - Já taky.
Jsem opravdu zvědavá, jaký je,
tak jsem přemýšlela, že si ho vyberu,
ale nakonec jsem to neudělala.
Aha.
Vypadá to, že všichni teď chtějí poznat Min-ua.
Právě teď je pro ně záhadný, proto je zaujal.
Taky je dost tichý.
Chtěla jsem jít s Ha-binem.
- A? - Ale něco mě na něm odradilo.
- No jo. - Chápu.
Že? Na včerejším táboráku mi přišel divný.
Dnes vás budu hostit já.
VČERA VEČER
Rozdělám oheň.
Za pokoje účtuju dvojnásobek.
Tohle je náročný.
Už jsem ti říkal, že ti naúčtuju dvojnásobek.
To je frajer.
Ha-bine, kam jdeš?
- Panejo, Ha-bine. - Panečku.
- To bylo… - Ty jo.
Je to kvůli těm bonbónům.
- Co? - Dostal jich hodně.
- Ha-bin? - Tak proto.
- Dostal jich hodně? - Jo.
Tys pro něj hlasovala?
Můžu se na to ptát?
- Já jo. - Já jo.
- Jo? - Jo?
- Já taky. - Ty taky?
- Já jo. - Takže všechny.
To je celkem pět.
Dostal ho od nás všech?
- Všech pěti. - Všech.
Hádala jsem čtyři nebo pět.
Dostal pět bonbónů… Poslouchejte.
- Poslouchejte. - Dobře.
Řekla jsem, že jsem dala jeden.
A on se zeptal, jestli jsem ochotná jít do Ráje s tím, koho jsem si vybrala.
- Mám husí kůži. - Takže proto se na to zeptal.
Chápu. Chtěl vědět, jestli s ním poletíš.
Tak proto se tě zeptal.
Když jsem řekla, že jo,
jeho obličej se rozzářil.
Určitě byl nadšený, když po dvou dnech tady získal všechny hlasy.
Když ho vybraly všechny,
ví, že ta, kterou zvolil, zvolila i jeho.
- Přesně. - Ale proto jsme ho nevybraly.
- Že? - Nebylo to proto.
Teď to ví všechny.
To je šílený.
Když jsem řekla, že jsem rozdala čtyři bonbóny,
Ha-bin řekl Čin-sokovi, aby hlídal svou ženu.
Vypadá to, že se vás dva všichni snaží dát dohromady.
- Nemyslíte? - Jo jo.
Líbí se mi, ale nechci, aby to bylo nucený.
Je to moje věc.
- Přesně. - Jo.
Mluvil s tebou Kwan-hui
- včera večer? - Co říkal?
Musel se cítit trapně, že ukázal na tři holky.
Už jsem měla setřený make-up a on na mě čekal.
Řekl, že se mnou na chvíli chce mluvit.
Prý chce jít do Ráje s Kju-ri,
aby ji poznal.
Taky že by rád šel do Ráje s Ha-džong nebo mnou,
protože se s náma cítí hezky.
A i když si hodně povídal ten den s Kju-ri,
neznamená to, že by tam nechtěl jít se mnou.
Když to řekl,
- přišla jsem si jak nouzový plán. - Jo.
- Máš pravdu. - Vždycky má nouzový plán.
- Je to směšný. - Víš, co řekl mně?
To snad ne.
Tohle je blbý.
Šla jsem k němu do pokoje a řekla, ať vyjde.
Pak mi řekl,
že jsem si vysloužila body za to, že jsem převzala iniciativu
a oslovila ho.
Je vtipný, že má stejně rád tři dívky.
- To bylo fakt směšný. - Myslel si snad,
že nás to potěší a že mu zatleskáme?
To teda. Víte, co řekl mně? Řekl mi, že se mu vyhýbám.
Myslí si, že proto jsme spolu ještě nemluvili.
Tak jsem si říkala: „Cože?“
Vždyť mi byl úplně ukradený.
To je fakt absurdní.
To je děsivý pokoj.
To bylo brutální.
Fakt děsivý pokoj.
Někteří lidé bývají zdrženliví, ale tam se mluví o všem.
- Že? - Strašný.
- Nechci se do toho plést. - Proto musíš být na ženy hodný.
Nebudu se do toho pouštět. Skončila jsem.
Chystám se ho konfrontovat a zeptat se ho, o co se snaží.
Málem jsem se ho včera zeptala.
Už toho mám až po krk.
Říkám, co mi přijde na jazyk.
- Nedokážu mlčet. - Hele na ni.
Už jde do boje.
Toužím si s ním hezky popovídat.
Líbí se mi Čin-sok, ale nesnáším,
jak se nás lidi snaží dát dohromady.
Vím, že jsem divná.
- Já to chápu. - Jo.
- Já taky. - Jo.
Kwan-hui je nejdivnější.
- Takový padouch tady byl potřeba. - Chová se…
- Je to zábava ho tu mít. - Padoucha potřebujem.
Každopádně v jeho plánu jsme my dvě záložní varianta.
Copak nepředpokládá, že bychom ho prokoukly?
Pořád říkal, že si ho vyberou jedna nebo dvě holky.
Byl si tím dost jistý.
- Ten má teda sebevědomí. - Velký.
A pak…
Naznačil, že si vybere tu, která o něj projeví největší zájem.
Mně řekl něco podobnýho.
Zeptal se mě, proč jsem ho neoslovila jako první.
Chce, aby ho někdo balil.
Z toho, co říkal, to bylo jasný.
Chtěl, abych o něj projevovala zájem,
ale přitom vůbec neřekl, že si on vybere mě.
Jen řekl, že je tu ta možnost.
Je to směšný.
Ty jo, nemůžu dýchat.
Jsou v tom tak otevřený.
- Spolčily se. - Kwan-hui má utrum.
Všechny jsou…
Doufám, že Kwan-hui vycestuje do zahraničí, až vyjde tahle epizoda.
- Že pojede na zápas. - To jo.
- Musí odjet hodně daleko. - Tam, kde není signál.
Někam mimo síť.
Basketbalová sezóna je v zimě.
- To je dobře. - Jo.
Toto je teprve čtvrtý den.
Co s ním dál bude?
Už první den jsem řekla, že bude brečet.
Upřímně řečeno si myslím, že si za to může sám.
Sklízí následky
- svých činů. - Přesně.
Možná k němu něco cítí, ale zároveň jsou naštvané.
Během táboráku panovalo napětí mezi Ha-džong a Hje-son,
pak se do toho zapletla Kju-ri a došlo jim to.
- Vybuchly v nich nahromaděné pocity. - Přesně.
Držely to v tajnosti, dokud se o tom jedna nezmínila.
- Pak to vyšlo najevo. - Přesně.
Ale taky si někdo myslíte, že navzdory všemu
s ním nakonec někdo vytvoří pár…
- S Kwan-huim. - Určitě.
- Mám z toho ten pocit. - Já taky.
Ale s kým?
- S Ha-džong. - Taky myslím.
Aha.
Po tom, co řekla?
- Jo. - Vezme ho zpátky.
- Za co ji máte? - Jen se dívej.
- Fakt myslím… - Je dost dravá.
- Možná ji naštval… - Znovu ho vezme za ruku?
Jestli za ní znovu přijde a zavolá na ni,
bude se zdráhat, ale půjde za ním.
- Tak to asi bude. - Přesně.
- To je všechno? - Kdo chce kuřecí prsa?
Kuřecí prsa?
- Podáš mi to? - Jak mám…
- Chceš pomoct? - Děkuju.
Slyšeli jste jeho hlas?
„Chceš pomoct?“
- Dáš mi to? - Jak…
- Chceš pomoct? - Díky.
Dobrota.
Olej nechceš, že?
Ne.
- Chtěl jsi to oloupat. - Děkuju.
Je pryč.
Vypadalo to jako tuňák, když to mělo olej.
Bylo dost olejnaté.
Ty je jíš i se slupkou.
Jo, slupku mám nejradši.
- Chceš tohle? - Co?
- Mám spoustu. - Já mám taky.
- Dej si. - Nemám ji ráda samotnou.
Schovával jsem si to.
Dám si je potom.
U nás byl komár, ale mě nekousl.
- Ne? - Ne.
- Taky jsem viděla švába. - Cože?
- Co? - On ho chytil.
- Švába. - Vyšel jsem ven a uslyšel ji křičet.
Tys mě taky slyšel, ale nepřišel jsi.
Příště přiběhnu.
Příště prosím křič zase.
Vypusťte deset švábů.
Já ho tak žeru.
Je hrozně mužný.
To se nedá naučit.
- Měl by ses od něj učit. - Ano, je vtipný.
„Vypusťte deset švábů.“
„Příště prosím křič zase.“ A tak.
Hodně se toho učím.
Jsi takový introvert.
- Co? - Introvert.
Aha.
- Více slovy. - „Aha.“
- Více slovy? - Jo.
Třeba: „To je fakt zajímavý.“
V centru pozornosti se cítím nesvůj.
Po pár skleničkách se chováš mužněji.
- Fakt? - Tvůj pohled zintenzivní.
Aha.
- Co? - Min-u po tomhle rozhovoru
může získat mylný dojem, že se o něj Hje-son zajímá.
Řekla bych, že ji zajímá.
Říkala, že je na něj zvědavá.
- Proto je Si-un trochu nesvá. - A sleduje je.
- Tvůj pohled zintenzivní. - Aha.
Většinou vypadá jako štěně,
ale když se napije, začne se dívat takhle.
Zíral okolo sebe.
Takhle.
- To že dělám? - Jo.
Možná se snažil po třetím panáku neomdlít.
- Po třech jsem byl asi namol. - Nebo pěti?
Ne, měl jsem spíš tak jednu nebo dvě láhve.
Won-iku, pil jsi včera hodně?
Ne, dal jsem si jen pár piv.
Ty moc nepiješ?
- Mám nízkou toleranci. - Ty nepiješ rád?
I tak se občas rád napiju.
Ale když piju… Říkal jsem ti to. Můžu vypít láhev sodžu.
Klidně vypiju celou láhev, ale zrudnu v obličeji.
Co ty jejich pohledy měly znamenat?
- No teda! - Ty jo!
- Won-ik… - Co?
- Won-ik povídal. - Co to bylo?
…ale zrudnu v obličeji.
Na Min-uovi to ale není poznat.
Se Si-un jsme se při jídle na sebe pořád dívali.
Nemohl jsem si pomoct.
A co ty? Piješ…
Já se hned opiju.
Vzhledově je Min-u nejblíže mému ideálnímu typu.
Proto jsem se rozhodla, že u něj musím být aktivnější.
To je dobrota.
- Batáty? - Jo.
Můžeš mi jednu oloupat?
Ne.
Už jsou snědený.
Máme tu vodu s ledem?
Mluvíš tak namyšleně.
Začal jsem v Ráji a myslím, že mě to zkazilo.
Budeš teď trávit hodně času tady, takže by ses měl aklimatizovat.
Ta mu to ale natřela.
Boj začal.
- Kdyby se jí nelíbil, ignorovala by ho. - To jo.
- Ty jo. - To bylo tvrdý.
Jsou jako sourozenci.
- My dva? - Jo.
To bychom spolu nemluvili.
To posoudím já.
Zatím jsem s ním měla trpělivost.
Co? A kdy jako?
Snáším tě, protože jsem tak hodná.
Kdo jiný by s tebou vydržel?
Jaké to pro vás dva bylo v Ráji?
- Ráno to šlo skvěle. - Ano, tehdy to bylo skvělý.
- Aha. - Večer to bylo trapný.
Předchozí noc jsme se pohádali. Vynadala mi.
Ne ne. Dělal ze mě blbou.
Takový věci neříkej!
Říkal: „Prostě se napij!“
Vyvedl mě dost z míry.
Vzal si deku a spal v obýváku, aby ukázal, že se naštval.
Pořád jsem mu říkala, aby se vrátil dovnitř,
ale on byl tvrdohlavý a nešel.
Ale já se vyjádřila jasně.
Už tak to bylo trapné, že jsem se nemohl vrátit.
Proto jsem ho oslovila jako první.
Říkal jsem ti to. Měla jsi mě zatáhnout zpátky.
Očekáváš příliš.
Nabídla jsem ti olivovou ratolest, ale nevzal sis ji.
Nemůžeš pořád jen brát. Je to sobecký.
Za chvíli mi z obou uší poteče krev.
Je rozkošný.
- Skvěle načasovaný. - Ty jo.
Ať se přestanou hádat.
Obhájce, předložte protiargument.
- Vtipný. - Jo.
Prohrál jsem.
Dnes budou potřebovat manželskou poradnu.
Kwan-hui ji nechal vyhrát.
Ha-džong se furt líbí, takže to vypadalo spíš jako milenecká hádka.
- To jo. - Přesně.
Kdyby ji nezajímal, nechtěla by s ním mluvit.
Ano, byla jen podrážděná.
Myslím, že k němu stále něco cítí.
Ha-džong má oči jen pro Kwan-huie.
Ale no tak.
Slyšela jsem, že…
To mě vyděsilo.
Choi Min-ue.
Jděte na pláž na druhé straně ostrova.
- Co? - Na druhý?
- Co? - To snad ne!
O co tu jde?
Na druhý straně?
- Co je tam? - Počkat.
- Není tam někdo? - Zase?
Potřebují ještě jednu ženu.
- Kdo tam asi je? - Že?
Myslím, že je tu nová účastnice.
Bože můj! Bojím se!
To snad ne!
- Asi má pravdu. - Jaké překvapení.
- Nová účastnice. - Zamrazilo mě.
- Pane jo. - Mě taky.
Ty jo!
Zdravím.
Dobrý den.
- Zdravím. - Zdravím.
Že je horko?
Dobrý den, jmenuju se Čo Min-dži.
Pane jo, ta je hezká!
Změní hru.
Pane jo, to je…
Můj půvab? Jsem roztomilá, pozitivní a mám pěkný zadek.
Byla jsem obdařena dobrými geny.
Všichni na škole mě znali.
Aspoň mi to říkali.
Když se nalíčím a obléknu,
vždy se najde minimálně jeden kluk, co se mě snaží sbalit.
Všichni mi věříte, že jo? Tohle je trapné.
Rozhodla jsem se
do pořadu přihlásit v naději, že potkám někoho opravdu úžasného,
kdo mi vyrazí dech.
Musí existovat nějaký důvod, proč se přidávám až v polovině.
Dovolte mi vytvořit akrostich s mými iniciálami.
Min-dži už přichází.
Čí srdce rozhází?
Představuje konkurenci.
Líbí se mu.
Proboha.
Když se podívala do kamery…
- Rozklepal jsem se. - Nadchla ho.
- Jako… - Začínám se potit.
Víte, co mě napadlo, jakmile jsem ji uviděl?
Že vypadá jako kombinace pěti ostatních žen.
Opravdu?
- To je těžký překonat. - Jsi z ní unešený, že?
- Nejsem. - Můžeš být upřímný.
Vypadá docela rozverně a má skvělou postavu.
V mnoha ohledech je atraktivní.
- Už se na ni v Pekle těším. - Mužům se bude líbit.
Okamžitě si je podmaní.
Je to nová tvář.
Dámy by se měly připravit.
- Bude to náročné. - To jo.
- Těší mě. - Mě taky.
ČO MIN-DŽI A ČCHÖ MIN-U
Jak se jmenujete?
Čo Min-dži.
- Čo Min-dži? - Jo.
Jsem Čchö Min-u.
- Čchö Min-u? - Ano.
- Slyšela jsem to v oznámení. - Jo?
Musíte být nervózní.
To jsem.
- Je to stresující. - To jo.
Musí být nepříjemné objevit se až teď.
Co mám dělat?
První den to není snadné. I já jsem byl nervózní.
- Tak to jo. - Přeju, ať se vám podaří se uvolnit.
Děkuju.
Cítím se uvolněněji.
- Jo? Teď? - Jo.
- Dobře zapadnete. - Super.
- Při nervozitě… - Pomozte mi.
- Pomůžete mi zapadnout? - Jasně.
Těší mě. Jsem obyvatel Pekla.
ČO MIN-DŽI A PAK MIN-GJU
Nebojte, je toho hodně, je na co se těšit.
- Fakt? - Jo.
Cítím se hned líp.
- Trochu jsem se bála. - To nic.
Zdá se, že něco…
I Kwan-hui.
Jděte na pláž na druhé straně ostrova.
- Tak zatím. - To dáš.
Bude to rychlý.
Hele, jak je Kwan-hui nadšený.
„Jak je Kwan-hui nadšený.“
Ach, to ne. Teď má…
- Teď má takovou pověst. - Už ho takhle znají.
Ale nemyslíte, že se jí furt líbí, když tohle říká?
- Buď to, nebo… - Asi jo.
Zdravím.
- Už tu nějakou dobu sedíte. - Jak to víte?
ČO MIN-DŽI A I KWAN-HUI
- Je tu i nějaký pití. - To jo.
Díky vám si dám tohle.
A jak se jmenujete?
Ani jste se mě nezeptal na jméno.
Vy mě taky ne.
Jak se jmenujete?
Čo Min-dži.
- Min-dži? - Ano.
To se lehce zapamatuje.
- To jo. - Moje tak lehké není.
- Jak se jmenujete? - Kwan-hui.
- Kwan-hui? - Jo, I Kwan-hui.
- I Kwan-hui. - Jo.
To si zapamatuju.
Min-dži je běžné jméno, že?
Ano.
Ale Kwan-hui běžné není.
- No… - Vypadáte jako Kwan-hui.
Teda. Ale má pravdu.
Takhle má Kwan-hui vypadat.
Vypadáte jako Kwan-hui.
Vaše jméno se k vám hodí.
Co znamená, že tak člověk vypadá?
- Přesně jako vy. - Aha.
Děkuju.
Až na vás dnes nebo zítra narazím,
uvidím, jestli si vzpomenete na mé jméno.
Barva vašich šatů se hodí k tomuhle.
Fakt? Spíš k tomuhle.
Nikdy jsem nikoho s touhle barvou neviděl.
- Nikdy? - Nikdy.
- Viděl jsem ji… - Dnes máte kliku.
…jen na doplňcích.
Sluší mi?
Ano, vypadáte jako tráva. Připomínáte mi trávu.
- Řekla jste, že vypadám jako Kwan-hui. - To byl kompliment.
- To ode mě taky. - Jo?
Tráva je hezká.
To jo.
Nikdo tu takové šaty nemá, budete vynikat.
Můj ideální typ je někdo, kdo je klidný a jemný.
Z našeho prvního rozhovoru jsem měl pocit,
že by Min-dži taková mohla být.
Ty jo, Kwan-hui, miluju tě!
Tohle je sitcom nebo co?
- Takže má každá 25 %. - Jo.
Každá má 25 %.
Nikdy nezklame.
Zbývá sedm lidí.
- No jo. - Setkal ses se všemi?
Jo.
Je to tady zábava?
To je.
- Fakt? - Jo.
- Mám se na to těšit? - Určitě.
- Fakt? - Jo.
- Jmenuju se Jun Ha-bin. - Jun Ha-bin.
- Jo. - Jsem Čo Min-dži.
- Čo Min-dži? - Jo.
- Chtělas vypadat jako Dipsy? - Co?
Co to mělo být?
- Ha-bine. - Dipsy?
Ha-bine, nech toho.
Dipsy z Teletubbies.
- Chtělas vypadat jako Dipsy? - Co?
Ne.
- Chtěla jsem vypadat svěže. - Opravdu?
Dipsy?
Počkat.
- Fakt tak vypadám? - Ne.
Líbí se mi ta barva.
- Lháři. - Myslím to vážně.
Tak jo, děkuju.
ČO MIN-DŽI A I ČIN-SOK
- Zdravím. - Zdravím.
Zdravím.
- Do toho! - Čin-sok!
Ten to dá skvěle.
To bude zajímavý.
Tohle bude fakt zajímavý.
- Těší mě. - Mě taky.
- Měla jste se fajn? - Co?
Měla jste se fajn?
Fajn?
- Jo. - Co tím myslíte?
Jen jsem zdvořilý.
Řekneme si svoje jména?
- Jo. - Jsem I Čin-sok.
- I Čin… - Čin-sok.
- Sok? - Jo.
- A vy? - Čo Min-dži.
Min-dži. Tak to jo.
Někdo mi řekl, že vypadám jako tráva.
- Kvůli šatům? - Jo.
A někdo jiný mě nazval Dipsym.
- Dipsym? - Že to nebylo hezký?
To je trochu…
Myslím, že si dělal legraci, když to o Dipsym řekl.
To jméno je tak nostalgické.
Milovala jsem Teletubbies.
- Já taky. - Fakt?
- Jo. - Byla jsem jejich fanynkou.
- Já taky. - Jo?
- Jo. - Měla jsem je jako panenky.
- Dáte mi jednu? - Už je nemám.
- Já měl rád Tinky Winky. - Já taky.
Tak to jo. A co jiného máte ráda?
- Než Tinky Winky? - Jo.
- Jiného než Teletubbies. - Co to povídám?
Když už mluvíme o vašem oblečení, vypadáte v těch šatech skvěle.
- Fakt? - Jo.
Ne každýmu tahle barva sluší.
Začínám být nervózní.
To je nové.
Otřásá snad jeho odhodláním?
Působí podobně jako Min-jong.
- Je taky taková rozverná. - To jo.
Ne každýmu tohle sluší, ale vy vypadáte skvěle.
- Děkuju. - Za nic.
- Dostanu něco na oplátku? - To je vše, co mohu nabídnout.
Děkuju.
Po našem první setkání
mi připadá roztomilá a okouzlující.
Ahoj.
- Ahoj. Šlo to dobře? - Jo.
Jaké to bylo?
O dost jiné.
- Nováček. - Ty jsi byl poslední.
A jaká je?
Moc milá.
Působí úplně jinak než zdejší dámy.
A ty máš rád ty milý.
- Vyslýcháš mě? - Ne, jen se ptám.
- Ty máš rád milý slečny. - Každý má…
Won-ik zdrhá.
- Odchází. - „Trapný, radši půjdu.“
- Je bystrý. - Je chytrý.
- Máš rád milý slečny. - Každý člověk má svůj vlastní půvab.
Tak to jo.
Kdo ví? Koneckonců jsem ji právě potkal.
- Proč? Znervoznělas? - Proč?
Neznervózněla.
- Vypadáš tak. - Ne.
- Fakt. - Nejsem nervózní.
- Vyslýcháš mě? - Jo.
Jsi blázínek.
Podle mě nervózní jsi.
Jak si přeješ. Čemu dáváš přednost?
Abys byla nervózní.
Tak trochu jsem, no.
- Co? - Trochu.
- Co to bylo? - Neměla bych být.
- Buď na něj milá, dokud to jde. - Přesně.
- Jinak o něj přijde. - Jo.
Dnes bude mít možnost vybrat si partnera
pro Ráj pouze nová účastnice.
- To jsem čekal. - Min-dži.
- Co myslíš, koho si zvolí? - To netuším. Jen…
- Koho si asi vybere? - Za chvíli vybere
dva účastníky a všichni ihned odjedou do Ráje.
- Dva účastníky? - Dva?
Všichni…
- Co? - Dva?
- Dva muže? - Vybere si dva?
Dva…
Ještě jsme se s ní ani neseznámily.
Právě.
Nejdřív jsem jí záviděla, že letí do Ráje.
ČCHÖ HJE-SON
A ještě víc jsem žárlila, že letí se dvěma kluky.
Jaké to tam bude, když tam bude se dvěma?
Byla jsem…
Byla jsem zvědavá. Byla to novinka.
- To je poprvé. - To jo.
Vybere si dva muže a odejde s nimi do Ráje.
Koho si vybere?
Doufám, že tentokrát pojede Čin-sok.
- Já taky. - Jo.
Min-jong si pak bez něj může promluvit s ostatními.
- Čin-sok pojede určitě. - Jo.
A jako dalšího bych tipoval Kwan-huie.
- Taky mi to tak připadalo. - Přesně.
- Myslíte? - Já tipuju Min-ua a Kwan-huie.
- Že? Počkat, koho? - Ty dva?
Min-ua a Kwan-huie?
- Taky tipuju Kwan-huie. - Dělá dobrý první dojem.
Mohl by se jí líbit.
Jo, je vtipný.
- Jo. - Je vtipný.
Všichni si myslíme, že on pojede.
- Jo. - Jo, přesně tak.
Nyní sestavíme páry, které půjdou na rande do Ráje.
První člověk, se kterým chci jít do Ráje, je…
První osobou je…
- Proč jsem nervózní? - Já taky.
- Koho si vybere? - A to se nás ani netýká.
I my jsme nervózní.
Asi se zhroutím.
Já taky.
Čin-sok je nervózní.
- Že? - Určitě se mu líbila.
- Jo. - Super.
To je skvělý.
To je super.
Myslím, že si vybere Čin-soka. Je vtipný.
To je.
První osobou je…
Prostě to už řekněte.
Čchö Min-u.
- Co? - Ano.
Poletí Min-u.
Jeho jsme tipovali.
- Věděla jsem to. - Jak jsme tipovali.
- Poletí Min-u. - Čchö Min-ue.
Vyjděte, prosím, z ubikace.
Jé, Min-u konečně letí do Ráje.
Dobrý den.
Zase se setkáváme.
Jako další bude Kwan-hui nebo Čin-sok.
Podle mě Kwan-hui.
- Kwan-hui? - Jo.
Prosím Čin-soka.
- Jo, taky v to doufám. - Jo.
Druhá osoba, se kterou chci letět do Ráje, je…
Druhá osoba je…
Potí se mi dlaně.
Druhá osoba, se kterou chci jet do Ráje…
je I Čin-sok.
My jsme teda!
Čin-sok!
Proč tleskáme?
Jaká je to úleva.
Je super, že letí on.
- Je to i šance pro Min-jong. - Jo.
Šance promluvit si s ostatními.
- To mě potěšilo. - To teda jo.
- Jo. - Ať jí ukáže svůj šarm.
I Čin-sok.
Co?
I Čin-soku, vyjděte prosím z ubikace.
I Čin-sok.
Co?
I Čin-soku, vyjděte prosím z ubikace.
Čin-sok? Tušila jsem to.
Říkal, že je můj opak, tak jsem to čekala.
Dobrý den.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Čin-sok by se do ní mohl náhle zamilovat a rozhodnout se do toho jít naplno.
- To by se mohlo stát. - To jo.
- Min-jong si to nezaslouží říct. - Ne.
I ona cítí úzkost.
Radši čekej cokoli.
- Co? - Cokoli.
- To jo. - Abys nebyla překvapená.
Půjdeme?
Tam dolů.
- Dolů? - Jo.
Nikdy jsem tam nebyla.
- Jejda. - Opatrně.
- Dobře. - Radši se mě držte.
Počkejte.
- Děkuju. - Opatrně.
- Jejda. - Radši jděte tam, kde je písek.
Zkusím to.
Abyste si neublížila.
Ještě jsem se nesetkala s holkama.
- To ne, no. - Neznáte je.
- Ne. - Žádnou z nich?
Od zítřka s nimi budete moci trávit hodně času.
Všechny jsou moc milé.
Já taky.
Působíte tak.
Ze všech nejmilejší.
Vybrala si dva protiklady.
To teda jo.
- V Ráji to bude zábava. - To jo.
S Čin-sokem je zábava.
Min-u konečně taky letěl do Ráje.
To jo. Teď už jsem jediný, kdo neletěl.
Jsou dva protiklady.
Vzala si s sebou štěně a vlka.
Jsem v šoku.
Chtěla jsem si dneska promluvit s Min-uem,
jenže on odjel.
A ne jen na pár hodin.
Bude tam přes noc a vrátí se zítra.
Moc času jsme tu spolu nestrávili,
takže mě to dost mrzelo.
Si-un se začal nějak dost líbit.
Chtěla si s ním popovídat, jenže on odjel.
- Právě. - Jo.
Konečně se spolu začali bavit.
Si-un i Min-jong, jak zůstaly v Pekle, vypadaly trochu…
- Je vidět jejich nervozita. - To jo.
Vše bude záležet na tom, jak se chování obou kluků
- po návratu z Ráje změní. - To je fakt.
Myslím, že po příchodu Min-dži se toho hodně změní.
- To jo. - Právě.
Můžeme zůstat uvnitř?
Proč?
Posaď se. Jen se mnou máš šanci se sem jít podívat.
Musím ti připadat nepopulární.
Připadáš mi populární.
- Fakt? - Jo.
Pak hádáš správně.
- Působíš tak. - Však jsem.
- Ha-džong. - Vidíš to?
Ha-džong se ke Kwan-huiovi prostě hodí.
Na co myslíš?
- Já? - Jo.
Já…
Od té doby, co jsme se vrátili, tě nedokážu přečíst.
- Z Ráje? - Jo, co jsme se vrátili.
- My dva? - Jo.
Co se ti honí hlavou?
Nejsem si jistá, jak se cítím.
A tebe toho zajímá hodně, co?
Tak zaprvé,
včera jsem řekl, že mám zájem o tři dívky.
- Ano. - Když jsem to prohlásil,
myslel jsem si, že mě jedna z těch tří buď osloví, nebo…
Proč je neoslovíš jako první?
Bral jsem to tak, že jsem tím udělal první krok.
- Ale… - To si nemyslím.
Ale kdyby mě Kju-ri z těch tří chtěla taky poznat…
Řekl jsi, že se o nás tři zajímáš stejně.
Nebylo nám moc příjemný tohle slyšet.
Každopádně jsi to tam podle mě neměl říkat.
- Přesně tak. - Mluví pravdu.
- Musí se ponaučit. - Vidět, co způsobil.
My to pochopily takhle:
„Teď, když jsem to oznámil, je řada na vás.“
Tak jsem se cítila.
- Víš? - Tak jsem to myslel.
- Jo. - Jo.
To nás k ničemu nemotivovalo. Neměly jsme tu potřebu.
Takže chceš říct…
Ber to z pohledu ženy. Ženy chtějí, aby muži udělali první krok.
Buďme upřímní.
Všechny jsme hezký a spousta kluků nás balí.
- Slyšeli jste to? - I ty jedna.
- Je prostě skvělá. - A má recht.
- Mám ji rád. - Je upřímná.
Všechny jsme hezký a spousta kluků nás balí.
Takže jsi nás prostě jen urazil.
Co kdybych řekla:
„Líbí se mi Kwan-hui, tenhle a tenhle.
Chtěla bych poznat vás všechny tři.“
Necítil by ses stejně?
Zkus to brát z mýho pohledu.
Osobně si myslím,
že bych tomu dal přednost.
- Ale no tak. - Nebuď tvrdohlavý.
- Přesně. - Přestaň už.
Každá z vás může reagovat jinak.
Ty možná budeš chtít, abych udělal první krok.
Ale Kju-ri nebo Hje-son třeba budou chtít udělat první krok.
Pak bych jim to oplatil a chtěl je poznat blíž.
Pokud si to myslíš, tak v tom pokračuj.
- No… - Já si myslím…
že už jsem dala jasně najevo, jak moc mě zajímáš.
A jestli ti to tak nepřišlo, pak máš smůlu.
Nic víc nezmůžu…
Ne, i já se snažil. Oba jsme to cítili.
Řekl jsi, že jsi to necítil a že to mám vyjadřovat víc.
- Ale nechci… - Cítil jsem to, ale…
Už se tak vyjadřovat nechci.
Myslím, že jsem udělala dost, ale ty chceš pořád víc.
Chceš, abych se snažila já sama a ty mi to pak jen oplatíš.
To není pravda.
Ale takhle se chováš. Tak to působilo.
Od začátku jsem k tobě byla upřímná.
Jasně jsem ti řekla, že se mi líbíš.
Upřímně.
Ale udělal jsi další krok? Ne, neudělal.
- Tak… - Měla jsem ho udělat já.
Očekával jsi, že ti řeknu, že tě mám ráda víc než ty mě.
Tak ses choval.
Jenže já už se snažila dostatečně.
Je mi jedno, jestli to se mnou ukončíš kvůli všemu, co jsem právě řekla.
Už jsem se snažila dost.
Jestli jsi se mnou skončil, já taky.
Jsem rád, že to řekla.
- Hezké sbohem. - To jo.
A byla to pravda.
Co kdybych ti řekla, že jsem do tebe blázen?
Řekl bys mi pak, že do toho se mnou půjdeš naplno?
Ne, že?
- Že jsi do mě blázen? - Jo.
Stejně bys chtěl poznat Kju-ri, Hje-son a ostatní.
Proto jsem to řekl vám všem třem.
Ale kdybys třeba dnes večer udělala první krok,
samozřejmě by ses stala první volbou ze všech tří.
A o to mi jde.
Chceš totiž, abychom tě jedna z nás oslovila jako první.
Však ale nemusíte.
Jen doufám, že to někdo z vás udělá.
Ale nemáte tu povinnost.
Je mi fuk, jestli nebudete chtít udělat první krok.
Na tom nezáleží.
Neříkám, že se mýlíš,
ale myslím, že je trochu neuctivý,
jak si veřejně necháváš svoje možnosti otevřený.
Působilo to hrubě.
- Fakt? - Jo.
Souhlasím s tím, že to, jak jsem to řekl,
- možná vyznělo trochu… - Že?
Možná to vyznělo trochu hrubě.
Jo, bylo to trochu neuctivý.
Tak to se omlouvám.
Není důvod, aby ses mi omlouval.
Doufám, že nejsi naštvaná kvůli tomu, co jsem řekl.
Nejsem.
Očividně jsi naštvaná.
Ale ne kvůli tomu.
Nejsem uražená, že sis vybral tři.
- Co už. - Naštvalo mě tvoje chování.
Myslíš, že žárlím?
Pojď.
Vyprovodím se sama.
Moc si toho nepamatuju. Byla jsem rozrušená
a začala jsem mluvit rychle jako při rapu.
Nechci na něm lpět, jen abych s ním mohla být.
- Ty jo. - Ta ví, co chce.
Ale má ve všem pravdu.
- Nic špatnýho neřekla. - Nic.
V tom posledním rozhovoru
říkala, že nechce být jediná, kdo se snaží.
Ale nejspíš by byla ochotná přijmout Kwan-huie, kdyby se snažil on.
Přesně, pokud by se snažil.
Prostě chce, aby udělal další krok.
Myslím, že on si ale teď od ní bude udržovat odstup.
- Přesně. - Je to profesionální sportovec,
- takže je asi tvrdohlavý. - Jo, no.
Myslím, že ji nemá rád natolik, aby odložil svoje ego.
Věřím, že mu dala velmi cennou životní lekci.
- To jo. - Jo.
Ale zajímalo by mě, jak se to vyvine.
Změní se…
- Nebo se zatvrdí? - …nebo ji vyřadí?
Mohl by jí odečíst body.
To jo, jsem zvědavý, jak to dopadne.
RÁJ: ČO MIN-DŽI, ČCHÖ MIN-U A I ČIN-SOK
Ty brďo, to je síla.
Otevřeme jí dveře.
- Krása. - Můžeme?
Uvnitř to vypadá hezky.
Najednou se hrozně těším.
- Tohle jsem nečekala. - Já taky ne.
Že?
Pořád jsem ohromený, že jsem tady.
Připijeme si?
- O alkoholu toho moc nevím. - Ne?
- Ne. - Ty nepiješ?
Přípitek mi nevadí.
Doušek stačí.
- Jeden? - Mám žízeň.
Jejda, to ne!
Jejda!
- Ach jo. - To nevadí.
Myslím, že tu nejsou ubrousky.
- To nevadí. - Co teď?
To nic.
- Já… - Nevadí ti to?
Ne.
Co když budeš cítit alkoholem?
To mi nebude vadit.
Já ho miluju.
Ty jo!
- Chci se s ním spřátelit. - To jo.
Skamarádit se.
- Na. - Děkuju.
Pojďme se pobavit a pochutnat si tam.
Měli jsme chuť na něco dobrého.
- Aha. - Já v Ráji ještě nebyl.
Co asi bude k večeři?
Batáty?
- Nezakřikni to. - Tys nemyslel ostatní?
- On myslel nás. - Ráj.
- Mluvil o nás. - Jo aha.
Máš o někoho v Pekle obavy?
Vůbec ne.
Vlastně…
O nikoho?
- To snad ne. - Má obavy.
Právě.
Takový on je.
Máš svoje osobní kouzlo.
- Přidala ses v půlce. - Jo.
Jak asi okouzlující musí člověk být,
aby se k nám mohl připojit uprostřed pobytu?
- Nečekal jsi, že bude tak okouzlující? - No…
- Tak to myslíš? - Jo.
- Fakt? - Jo.
- Jsem okouzlující? - Ano.
Ale došlo mi, že musíš být nesmírně okouzlující, abys to tu ustála.
My ostatní už jsme spolu strávili nějaký čas
a vzájemně si vyjadřovali city.
Ale teď, když tě znám, tak už to chápu.
Čin-sok se zakoukal.
To není dobrý. Už se zakoukal.
Min-u nemá šanci.
Jo, pořád se dívá na Čin-soka.
Jeden kluk řekl, že mý šaty vypadají jako tráva.
Kdo?
- Ten, který vypadal citlivě. - Kwan-hui?
Takže Won-ik?
Jo, ten.
Nečekal bych, že něco takového řekne.
A kdo řekl „Dipsy“?
- Přemýšlím. - Možná Kwan-hui.
- Kwan-hui? V červeným tričku? - Jo, asi on.
- V červeným tričku. - Jo.
- Dipsy? - Kwan-hui je vtipný.
- Je vtipný? - Jo.
- Je i výřečný. - Je upřímný a výřečný.
- Jo? - Působí tvrďácky, ale je vtipný.
Takže je vtipný.
Má jistý kouzlo.
- Je to dlouhá cesta. - To jo.
Slunce už zapadlo.
Co můžou dělat všichni tři?
- Podle mě tohle není Ráj. - To není.
Je to rekreační dům?
Přes tmavý skla nic nevidím.
Jsem najednou nějaká nervózní.
To bylo děsivý.
Bude si muset vybrat?
- Tam? Fakt? - Fakt?
No tak, to je šílený.
Čo Min-dži, dnes budete mít v Ráji
dvě rande. Jedno bude u večeře a jedno v bazénu.
Vyberte si prosím muže, se kterým chcete povečeřet.
- Jejda, to je… - Tvrdý.
- Ach jo. - Takže jeden z vás se nenají?
Možná ne, no.
To je šílený.
To musí být těžký.
Kdybych byl jedním z kluků,
chtěl bych jít na večeři, ale nechtěl bych nechat bazén tomu druhýmu.
V bazénu se dějí důležitý věci.
I u Čin-jonga, když tam byl.
No jo, tys tam měl romantiku.
- To jo. - Udělal jsi tohle.
To je pravda.
Na večeři…
Ach jo, omlouvám se.
To nevadí.
- Tak zatím. - Zatím.
To je krása.
- Že? - Nádherný výhled.
Takže takhle to je.
- Půjdeme? - Proč nejdete?
Vedu vás.
- Promiňte. - Nádherný pohled.
Takováhle místa miluju.
RÁJ: ČO MIN-DŽI A ČCHÖ MIN-U
Tohle bude náš stůl.
- To je ono? - Divný…
Že?
Zajímalo by mě, co si dáme.
Krásný výhled.
Málem jsem si ho nevšimla.
- Ostrov Čedžu je krásný. - Že?
Jo.
Už jen ten výhled pomůže se uvolnit.
To jo.
- Přinesla jsem vám víno. - Dobrý večer.
Děkujeme.
Dobrou chuť.
- Děkujeme. - Děkujeme.
Na zdraví.
- Nemusíš to pít. - Dobře.
Máš na mě nějaký otázky?
- Otázky? - Jo.
Čím se živíš?
Mám pocit, že děláš něco s fotoaparátem.
Ne, můžu to říct? Nebo jsem moc netrpělivá?
Ne, povídej.
Studuju, abych se mohla stát moderátorkou.
Aha, to se k tobě hodí.
- Fakt? - Jo.
Ještě jsem nedokončila vysokou školu.
- Chceš se stát moderátorkou? - Ano.
Studuji ekonomii na Ewha Womans University
a jsem začínající moderátorka.
Prostřednictvím studijních skupin
a soukromého institutu se připravuji na moderování.
Ve všední dny vstávám, čtu si noviny a pak si nahlas
čtu scénáře zpráv, abych si procvičila
vokalizaci a výslovnost.
Ministerstvo kultury, sportu a cestovního ruchu vyšetřovalo
sportovní organizaci.
Úplně se jí změnil hlas.
Není jen pěkná, ale i chytrá.
Svět je nefér.
Ano, to se k tobě hodí.
- Fakt? - Jo.
To je můj cíl. V poslední době na tom tvrdě pracuju.
Ty vypadáš jako model.
Jsi tak vysoký.
Máš pravdu. Jsem model.
Aha. To se k tobě hodí.
Jako model pracuji už asi šest let.
Obvykle fotím reklamy pro oděvní značky a účastním se módních přehlídek,
jako je například Týden módy v Soulu.
Na své práci miluji
vzrušení z toho, že stojím před lidmi v centru pozornosti.
Proto tuhle práci miluji.
ČCHÖ MIN-U, MODEL
Aha. To se k tobě hodí.
Hej… Počkat, možná jsi mladší než já.
- Co se mnou je? - Co?
- Že? - Proč si to myslíš?
- Můžeš být mladší. - To jo.
Je ti mezi 25 a 30 lety?
- Mezi 25 a 30 lety? - Možná jsme stejně staří.
Je ti 25?
Dvacet pět?
Mám to říct?
- Můžeme? - Je mi 26.
- Dvacet šest? - Není důvod to skrývat.
Jsi mladší než já?
Že ti není 23, nebo je?
Ne. Mám to prozradit?
Je mi 24.
- Co? - Ty jo!
Fakt?
Narodil se v roce 2000.
- V roce 2000? - S takovým hlasem?
Nejen hlasem. I s tím, jak vypadá.
Možná proto často mlčel.
Fakt? Takže jsem starší.
Jaký typ se ti líbí?
Líbí se ti muži se smyslem pro humor?
- Jak jsi to věděl? - Někdo, kdo je vtipný?
- Jen tak se ptám. - Aha. Líbí.
- Co dál? - Někdo vtipný a duchaplný.
- Někdo, kdo ví, co kdy říct. - Aha.
Někdo…
To pro něj není dobrý.
Nemá smysl pro humor.
- Min-u takový fakt není. - Ne?
Opravdu jsem nečekal, že si vybereš mě.
- Proč ne? - Moc rychle jsem odešel.
Nemyslel jsem si, že budeš mít důvod si vybrat mě.
Nevybrala jsem si tě proto, že bychom spolu hodně mluvili.
Aha.
Spíš že podle vzhledu jsi byl nejblíž mýmu typu.
- Fakt? - Jo.
Mluvíš dost na rovinu.
Jo? Mám se vyjadřovat kulantněji?
- Ne, takhle je to super. - Jsi hezký.
- Líbí se mi ta upřímnost. - Zní to líp?
- Fakt? - Říkala jsem si, že bude fajn
s tebou strávit čas.
- Tak to jo. - Jo.
Taky jsi ke mně byl milý.
- Fakt? - Jo.
To jsem potřeboval slyšet.
- Jo? - Jo.
V Pekle jsem hodně přemýšlel.
- Měl jsem být aktivnější. - Byl jsi tam od začátku.
Aha.
PEKLO
Jsem zvědavý, kdo udělá první krok,
až sem přijde ta nová účastnice.
- Určitě… - Jaká je?
My ji ještě neviděly.
No…
- Působila vyrovnaně. - Aha.
Taky jako někdo, kdo oslovuje lidi jako první.
Typ, který komunikuje bez problému.
Aha, tak to se na ni těším.
- O čem přemýšlíš? - Já?
Snažím se vyčíst, kdo tě teď nejvíc zajímá,
ale je těžký to poznat.
Chtěla jsem si dnes promluvit s Min-uem.
- Aha. - Při prvním rozhovoru jsme se styděli.
Pak jsme spolu strávili nějaký čas. Nejdřív mi přišel jen tichý,
ale zdá se, že je mužný a odvážný.
Tak jsem si chtěla popovídat víc do hloubky, že by mohl být jiný,
ale ta nová mi ho vyfoukla.
Musíš být dost zklamaná.
Chtěla jsem za ním jít, ale nemohla jsem.
Vždy o tom přemýšlím, ale je těžký jednat.
Musíš k tomu najít příležitost.
To najdu.
Poraz tu novou v příští hře.
- Mám ji porazit? - Určitě.
Tak to ji porazím.
RÁJ: ČO MIN-DŽI A I ČIN-SOK
- Dobrý den. - Dobrý den.
- Myslela jsem, že si tykáme. - No jo, vlastně. Ahoj.
Sledovat tyhle dva bude zábava.
- Už jsi jedl? - Jo.
- Supr. - Měla jsi večeři?
Popovídali jste si dobře?
Bylo to trochu rozpačitý.
- S Min-uem? - Jo.
Asi proto, že se neznáte.
Jo, tím to asi bylo.
Jakmile jsme byli sami, bylo nám trapně.
Právě jste se potkali, takže to je pochopitelný.
Ale mně připadalo,
že jsi byla opravdu ohleduplná.
- Podle mě. - Proč?
Měl jsem pocit, že jsi pozorná.
- V té chviličce? - Jo.
Min-u několikrát řekl, že má hlad.
Že jo?
Nevzala jsi to při vybírání v úvahu?
Máš pravdu.
Tys už v Ráji byl,
- takže sis už určitě něco dobrýho dal. - To jo.
To byl hlavní důvod, a taky že měl hlad.
Takže proto.
Připadalo mi to ohleduplný.
- Fakt? - A opravdu to na mě udělalo dojem.
Že jsi taková.
- Všiml sis toho. - Jo.
Počkej, a co tvůj věk? Možná jsi mladší než já.
- Jo. - Hele.
Mám tohle, abych byla roztomilá.
Moc ti sluší.
Je roztomilá.
Je hezká.
Tobě roztomilý věci sluší.
- Fakt? - Jo.
I to bylo roztomilý.
Ti dva prostě…
- Už se zamiloval. - To ne!
Už se mu líbí.
Min-jong k němu měla být hodnější.
Chceš si to zkusit?
- Tak jo. - Fakt?
- Co to je? - Čelenka.
Bude mě pronásledovat celý život.
Sluší ti.
- Díky. - Nech si ji.
Když ji budeš v Pekle nosit, budeš mega oblíbený.
Nemyslím si, že si mě někdo vybere.
To není pravda.
- Ne. - Jsi krásný.
Krásný?
Ty taky.
- Vypadala jsem jako ty? - Tobě slušela.
Dělám si srandu. Tobě taky.
- Copak? - No…
- Dáš si? - Jasně.
- No teda! - Pane jo.
- Je tak vřelá. - Je moc milá.
Jo.
- Dáš si? - Jasně.
Jsi rozkošná.
- Co? Fakt? - Jo.
Nebo nesouhlasíš?
Je to dobrý.
- Dáš si ještě? - Něco jinýho, prosím.
- I tohle vypadá dobře. - Tak jo.
A tohle.
Každopádně…
Možná nejsi starší.
Možná jsi mladší.
Myslím, že vím, kolik ti je let.
- Je ti 26? - Uhodl jsi.
Takže 26.
Dvacet šest? Tak to jo.
A tobě je 30? Nebo 31?
- Jo, je mi 31. - Aha, tak to jo.
Něco by mě zajímalo.
Připadala jsem ti rozverná, když jsi mě poprvý viděl?
- Jo, ale taky elegantní. - Módní?
Někde uprostřed mezi rozverností a elegancí.
- Fakt? - Jo.
Bylo osvěžující potkat někoho takovýho.
A když jsme si začali povídat, působila jsi společensky,
i když jsme se viděli poprvý.
Neupejpala ses.
Uměla jsi dobře konverzovat
a byla jsi výřečná.
To jsou samý komplimenty.
Nesnažím se ti skládat komplimenty.
Takhle jsem to prostě vnímal.
Každopádně zajímavý.
Cože sis nakonec vybrala…
- Tebe? - …Min-ua a mě?
No…
- Jsme totiž úplný protiklady. - To jo.
Víš, jaký je můj ideální typ.
- Jaký? - Někdo, s kým je zábava.
- Fakt? Tak to jo. - Jo.
- To není špatný. - Někdo zábavný.
S tebou byla zábava si povídat a připadalo mi to
jako solidní rozhovor.
Dost jsem se i nasmála.
Já se hodně směju normálně, ale s tebou jsem se smála víc.
Jaký je tvůj ideální typ?
Taky někdo zábavný.
- Aha. - A s tebou zábava je.
- Jo? - Jo.
To jsem ráda.
- Nudný lidi nemusím. - Projevuješ velký nadšení.
A líbí se mi, že se hodně směješ.
Hodně se směješ.
To jsou ty nejlepší vlastnosti.
To máš pravdu.
A je v Pekle někdo, kdo se ti líbí?
Už ne.
„Už ne.“
To je tak super.
- „Už ne.“ - Dost se mu líbí.
- Pane jo. - „Už ne.“
Už ne.
- Pane jo. - „Už ne.“
To byla tak moudrá odpověď.
- To teda jo. - Nemohl lhát a říct, že ne,
ani nemohl říct, že jo.
- Nelhal. - Právě.
- „Už ne.“ - Jo.
„Už ne.“
- Úžasný! - Nejlepší odpověď,
- co kdo mohl dát. - Je skvělý.
- Zamiloval jsem se do něj. - Já taky.
- Cool. - To je můj kámoš.
PEKLO
Kdy se Čin-sok vrátí?
Chci si s ním pokecat.
Možná je to jen můj pocit, ale je mi smutno,
když odejde ta, se kterou jsem se bavil.
Tak nějak se teď cítím.
Dneska jsem si s Čin-sokem chtěla popovídat,
- protože mi bylo líto včerejška. - Aha.
Popravdě řečeno mě včera trochu vytáčel.
- A čím jako? - Přesně.
Bylo to špatně načasovaný.
Ale měla se k němu chovat líp.
Má teď silnou konkurenci.
Takže teď, když je pryč, jsi zmatená?
Ne, předtím jsem byla.
Tak mi došlo, že ho vlastně nemám zas tak ráda.
Jenže mi pak došlo, že by si to po tomhle mohl rozmyslet.
To jo, no.
- Co když to udělá? - Jsi nervózní.
- Takže… - Fakt?
To, že se trápíš tím, že by se jeho city mohly změnit,
dokazuje, že k němu něco cítíš.
Když o tom mluvím,
začínám si myslet, že k němu opravdu něco cítím.
- Víš jak? - Jo.
Ale trochu mi vadilo, když to na veřejnosti dával moc najevo.
Ale když s tím přestane, budeš se uvnitř cítit prázdná.
Když člověk vidí někoho, kdo ho předtím balil,
jak se sblížil s někým jiným, tak ho to rozruší.
Kdyby se to stalo, byla bych rozmrzelá.
- Právě, žárlila bys. - Nelíbilo by se mi to.
Určitě se spolu sblíží.
To je žárlivost.
- Fakt? - Jo.
A podívej.
Co když se tý nový bude Čin-sok líbit?
Pak budete muset soupeřit. Pokud…
Nesnáším soupeření.
Ale od toho tu jsme.
Jenže já to nesnáším.
Tak za ním zítra sama od sebe jdi.
Co když o mě najednou ztratí zájem?
Prostě využij příležitosti a zkus to.
Min-gju jí radí dobře.
- To je pro ni náročný. - To jo.
- Dost si popláče. - To jo.
RÁJ: ČO MIN-DŽI A I ČIN-SOK
Už dlouho jsem neplavala.
- Jo? Já taky ne. - Jo.
Vždyť jsi byl nedávno v Ráji.
No tak, slyšela jsem tě to říkat.
No tak.
- Dobře, plaval jsem. - Mám v pořádku účes?
- Jo, vypadáš hezky. - Jo?
Jo.
Asi bychom měli jít tudy.
Jo?
- Je to tvůj zdejší první bazén, že? - Jo.
Složím ti ho.
Tak jo.
- Půjdeme? - Super.
Tak jo.
Chceš jít první?
- Mám jít? - Jo.
- Hlubší, než jsem čekala. - Opatrně.
- Je hluboký? - Jo.
- A není moc teplý. - Ne.
Je poměrně velký.
- Umíš plavat. - Mám vodu ráda.
- Baví mě to. - Tak to jo.
Proč se jen točíš?
Ukaž mi nějaký trik.
Jaký?
- Jako při potápění? - Nějaký trik.
- Ukaž, jak plaveš. - To neumím.
Tady je horko, že?
- Působíš jako dobrá plavkyně. - Fakt?
Poznáš to jen podle obličeje?
Vypadáš přátelsky. To je ten nejlepší kompliment.
Myslíš?
Jo, pokud má někdo ostrý rysy, nebývá přístupný.
- Že? - Souhlasím.
Každopádně tohle je fajn.
- Jsem tu poprvý. - Tady?
Jaký je to tu být podruhý?
Taky jsem tu poprvý.
- Fakt? - Tady jo, no.
- Fakt? - Tady.
- Jo v tomhle bazénu. - Jsem tu poprvý.
Který byl lepší?
Tamten byl vnitřní, tenhle venkovní.
Dneska není moc zima.
- Minule byla. - Fakt?
Jo.
Takže který je lepší?
- Tamten? - Ne, tenhle si užívám víc.
Proč?
- Myslíš tamten? - Ne, tenhle.
- Tenhle? - Jo.
Líbí se mi, že je venkovní.
To není správná odpověď.
Ale on ji pochopil.
- Asi se stydí. - Aha.
- Tady je teplo. Buďme tady. - Dobře.
Jde odtud. Pojď sem.
- To je teplý. - Příjemný?
- Jo. - Tak se sem postav
- na deset minut. - To ne.
Promiň, ale nechci.
Ale teď nevím.
Chvíli je studený a chvíli teplý, jakoby si bazén hrál.
Hraješ si na nedobytnýho?
- To je šílený. - Zase, prostě.
Hraješ si na nedobytnýho?
Já? Na nic si nehraju.
A tak co?
Jsem za všechno, nebo nic.
- Fakt? Všechno, nebo nic? - Jo.
Co pro tebe?
Bavil ses?
Dej mi jasnou odpověď.
Myslela jsem, že se o mě zajímáš.
To se zajímám.
V DALŠÍ EPIZODĚ
Změnil jsi názor?
Já už nevím.
Srdce se mi kvůli Min-uovi rozbušilo.
Kdykoli s tebou mluvím, jsem nervózní.
Nedělej nic směšnýho.
Mám ho zkusit sbalit?
Těším se.
Je tak silná!
- Tohle je děsivý. - Vypadá tak odhodlaně.
Tohle není šampionát UFC!
Na nic se nepamatuju.
Teď mě to k tobě táhne nejvíc.
Je těžký se v ní vyznat.
Už jste se rozhodli?
- Už brzo jo. - Fakt?
Myslím,
že se mi líbíš nejvíc.
Překlad titulků: Kyra