PEKLO PRO NEZADANÉ
Chci jít
do Ráje s…
Čo Min-dži.
- Já to říkal. - Já to věděl.
- Tys to měla čekat, že? - Právě.
Máš pravdu.
Na chvíli jsem zapomněla, s kým máme tu čest.
Úplně mi to vypadlo z hlavy.
- Je to Kwan-hui. - Takový je.
Ještě tam s ní neletěl.
- Je to on. - Potřebuje to.
- To jo. - Já myslela, že to je jiný Kwan-hui.
Ale už ho poznávám.
I Kwan-hui si vybral
Čo Min-dži.
Já to věděla!
Čo Min-dži, vezměte ho prosím za ruku
- a vydejte se do Ráje. - Bav se!
- Užij si to. - Popovídám si s ním
a zeptám se ho na práci a věk.
Hje-son dokázala vyloudit úsměv.
Myslím, že už se mu Hje-son tolik nelíbí.
- Kwan-huiovi? - Jo.
- Ach jo. - Chuděra.
- To je normální reakce. - To jo.
Určitě jsou obě zklamaný.
Kudy to je?
Pojďme.
Děkuju.
Tak pojďme.
Jejda!
Pojďme.
- Máme se držet za ruce? - Jo.
Drž mě za palec.
Za palec? Tak jo.
Nečekalas, že pojedeš se mnou, že ne?
Ne, vůbec.
Hje-son si začala, když šla do Ráje s Won-ikem.
Tak jí to takhle vrátím.
Myslím, že tenhle výlet do Ráje urovná vztahy
s Min-dži i Hje-son.
Jel tam někdy někdo do Ráje s tolika ženami?
- Působivý. - Ale nebude toho litovat.
- Ne. - Ani náhodou.
- Užívá si každou minutu. - Je spokojený.
Na druhém místě byl Pak Min-gju.
Rád bych letěl do Ráje s…
Nejspíš s Kju-ri.
Počkat, třeba ne.
Kim Kju-ri.
Tak to jo.
Kim Kju-ri.
- Tak pa. - Kim Kju-ri,
- vezměte ho za ruku… - Bav se.
…a vydejte se do Ráje.
Zajímavý.
Je škoda, že tu s vámi nemůžu být.
- To neříkej. - Promiň.
Jedna volba lepší než druhá.
Pa.
- Pa. - Mějte se.
Situace se zkomplikovala.
Dej mi ruku.
Pojďme.
Pozor, kam šlapeš.
Můžu tě držet?
Promiň.
Moc jsem chtěl být první.
Mrzí mě, že jsem nebyl.
V podstatě to dopadlo stejně.
To jo, dokud jsem si mohl vybrat tebe.
Jedna moje část si chtěla s Min-uem promluvit.
Tak mě trochu mrzelo, že jsem tentokrát nemohla zůstat v Pekle.
Třetí skončil Son Won-ik.
Son Won-iku, vyberte prosím osobu, se kterou chcete jet do Ráje.
Won-ik.
- Důležitý rozhodnutí. - To jo.
Určitě si vybere tebe, když tu Min-u zůstal.
Nevím.
Mohla tu být malá šance,
ale dokud je tu Min-u, vybere si tebe.
Jsem tak nervózní.
Bolí mě u srdce.
Chci jít do Ráje s…
Mohla by to být ona.
Ju Si-un.
- Jasně. - Jasný, no.
- Nemá jinou možnost. - Právě.
- Furt jim hapruje načasování. - Ach jo.
Son Won-ik si vybral Ju Si-un.
Ju Si-un.
Ju Si-un, prosím vezměte ho za ruku a vydejte se spolu do Ráje.
Zkus si to užít.
Zkusím.
- Zítra se uvidíme. - Jo.
Máš celý pokoj pro sebe, tak se dobře vyspi.
Tentokrát jsme to čekali.
To jo.
Doufal jsem, že tu Kju-ri nebo Si-un zůstanou.
Vidíte ho? Je to mužská verze Čo Min-dži.
Ale no tak.
Tam si lidi normálně nesází na jednoho člověka.
- No tak. To není proti pravidlům. - Pardon.
- Je to jen člověk. - Nějak mě to naštvalo.
Čekala jsi, že se mnou pojedeš do Ráje dvakrát?
- Čekala? - Vůbec ne.
- Že jo? A včera… - Jo.
…bychom nejeli, i kdybys vyhrála první místo.
Ty jo, to je…
Ale pro Won-ika je to nejlepší.
- Máš pravdu. - Určitě.
Každopádně Min-uovi se líbí Si-un i Kju-ri,
- ale obě jsou pryč. - To jo.
Dnes o Min-uovi neuslyšíme ani slovo.
Tenhle den v Pekle je pro něj zásadní.
- To jo. - Jo.
Počasí je báječný.
- To jo. - Jo.
Co?
Po tom, co jsi udělal včera…
O čem to mluvíš?
Ježkovy.
- Co? - Co?
Už nevím.
O čem?
Ty zlomyslnice.
- To ty jsi zlomyslník. - Ale proč?
- Včera jsem tě pomlouvala. - Fakt? A jak?
Dala jsem najevo pocity, jaks řekl. A teď to zas nechceš?
Frustrující.
Co? Kdy jsem…
Ježkovy.
Takhle jsem to nemyslel.
No tak!
Co je?
Co jsem udělal?
O co jde?
Min-jong se mu asi líbí taky.
Jo.
Přestaň trucovat.
Netrucuju.
Ale trucuješ.
- Já? - Jo.
- Fakt netrucuju. - Fakt?
Proč bych měl?
Nevím.
Přestaň říkat, že nevíš.
Co ti vadí?
- Nic. - Tak co se děje?
Tak se usmiřme.
Už se stalo.
Nejsem naštvaný.
Chtěl jsem tím říct, že by bylo dobrý poznat víc lidí,
- a proto jsem ti to řekl. - Aha.
- Jo. - Tak to jo.
Nemám ale o nikoho zájem.
Kromě tebe.
Všichni o tobě mluví.
- O mně? - Jo.
Všichni ti fandí.
- Fakt? - Jo.
Pomohli mi se rozhodnout.
Fajn. Tos potřebovala.
Jak to?
Proč?
Na začátku jsi byla zmatená.
Nebyla.
- Říkala… - To jsi říkala.
Celou dobu jsem ti to říkala.
Budu teď poznávat všechny.
Fajn, klidně.
Dělej si, co chceš. Uvidíme, jak to půjde.
S každým si promluvím.
Do toho.
Tak jo.
Beru to zpět.
Poznávej jen mě.
No tak. Nech toho.
Čeho?
Zas to děláš.
Dělám nedostupnýho.
Nehraj divný hry.
- Proč divný? - Jsou divný.
Je to přínosná hra.
Není.
Min-jong se teď zdá být vyrovnanější.
- Je roztomilá. - To jo.
- Chci s tebou jet na výlet. - Já s tebou taky.
- Kdybych dnes vyhrál, mohli jsme jet. - Já vím, že?
Ale možná ne s tebou.
Jdu pryč.
Tak ne, promiň.
Vážně, přestaň takový věci říkat.
Co kdybych si tě nevybral?
- Mě? - Jo.
Tak bych řekla, že tě zastřelím.
A že nejsi normální.
„Je vůbec normální?“
Štveš mě.
Máme spolu hořkosladkej vztah.
- Hořkosladkej? - Jo.
Ach jo.
Min-jong se začíná projevovat otevřeně.
Předtím furt chodila kolem horký kaše.
Ale teď se vyjadřuje jasně.
- Karty se obrátily. - Ano.
- Souhlasím. - To jo.
Předtím byl v koncích Čin-sok.
Teď je to ale Min-jong.
Po té chybě s rozdáváním bonbónů…
- Nese následky. - Právě.
Mezi Čin-sokem a Min-dži
jsem si všiml příjemné náklonnosti, když jsou spolu.
Rád ale taky tráví čas
- s Min-jong. - To jo.
- Myslím, že ho to mate. - To jo.
Možná proto, že byla jeho první.
- Nemyslíte? - To jo.
- Jo. - Souhlasím.
RÁJ: I KWAN-HUI A ČO MIN-DŽI
Dobrou chuť.
Tohle je ricotta?
Je zvláštní jíst po tak dlouhé době dobré jídlo.
Taky mi to tak přijde.
Měli bychom si zvyknout.
Vlastně bychom neměli.
Až se vrátíme, bude nám ještě hůř.
To jo.
Kvůli tomuhle jídlu…
Máš radost?
Myslím na Čin-soka a Ha-bina.
Je milý, že na ně myslíš.
Mám o ně starost.
Aha.
V našem pokoji zůstala jen jedna. Jak já včera.
Kdo je tam dneska sám?
- Hje-son. - Aha.
Nikdy jsme tam nespaly všechny tři.
První a druhý den tady jsem letěl rovnou do Ráje.
Nic moc jsem nemohl sníst.
Tentokrát je to jiné.
Tehdy jsi tu byl s Ha-džong?
S Hje-son.
- S Hje-son? - Jo.
Aha.
A pak Ha-džong?
Jo.
Jídlo dnes chutná lépe, že?
To teda.
Asi toho dneska sním hodně.
Tak do toho.
Mimochodem, nemáš na mě nějaké otázky?
Už všechno vím.
Co? Nic nevíš.
Mýlíš se. Ať už si myslíš cokoli, je to špatně.
- Ptej se. - Je ti 26, že?
Dvacet šest.
Není.
Tak 25?
- Je ti 25? - Jo.
- Rok Tygra. - Počkej, takže…
Jsi ročník 1998. Kdy máš narozeniny?
Co?
Ty ses narodil v roce 1998?
No, chci říct…
Nevím.
Co tím myslíš?
Kdy ses narodil?
- V jakém měsíci ses narodila? - Dubnu.
Kolikátýho?
20. dubna.
- 20. dubna? - Ano.
Aha. Taky mám narozeniny v dubnu.
V dubnu 1998?
Je to tak?
Narodil jsem se 29. dubna.
Tak to jsem starší.
Hej, ty. Přines mi vodu.
Je ročník 1988.
Na kolik let vypadám?
Řekls, že jsme stejně staří.
- Ne, neřekl. - Pochopila jsem to tak.
- Řekl jsem jen měsíc. - Fakt?
Jo.
Počkat. Jsi ročník 1999?
Neříkej, že ses narodil v roce 2000.
Prosím, to neříkej.
Tak to není, že?
Takže rok 2000?
Počkej, nenarodil ses v roce 2003, že ne?
- To myslíš vážně? - Ne.
Tohle je sranda.
Narodil jsem se 29. 4. 1988.
Božínku! Omlouvám se.
- Vážně? - Jo.
Ale tak staře nevypadáš.
Fakt?
Jo.
Zajímavý.
Hádej, co je moje práce.
- Profi běžec? - Hráč basketbalu.
Teď už to myslím vážně.
No, vlastně jsem…
Hraju profesionálně basketbal.
Takže jsem měla pravdu.
Jo.
- Hraju basketbal. - Neumím si tě
představit jinak než jako basketbalistu.
Nic jiného se k tobě nehodí.
Nic jiného než basketbal?
Nic jiného mě nenapadlo.
Takže jsi basketbalista?
Ty jo.
Zčervenal jsi.
- Ano, myslím, že jsem opilý. - Ty…
Dopil jsem tohle.
Tak mě prosím promiň, jestli řeknu něco ošklivýho.
Hezkým lidem bys měl říkat hezký věci.
Říkal jsem, že tvůj outfit není špatný.
Ale „není špatný“ neznamená „hezký“.
V mém slovníku to znamená „moc hezký“.
- Tak to je? - Jo.
Ptal jsem se na tebe několika kluků.
„Tak o koho se podle vás Min-dži zajímá?“
Co řekli?
Dva z nich zmínili Čin-soka.
Věřil jsem jim to.
Aha.
Ale podle mě se lidi vždy mýlí, když něco domýšlejí.
Neštvalo by tě, kdyby ti někdo řekl, jak se cítíš,
když to ani sám nevíš?
Ale určitě tě zajímají i moje myšlenky.
Nejen moje ale i Min-ua.
Ne. Jsem hlavně zvědavá na svoje pocity a chci si to tu prostě užít.
Takže na rozhodnutí potřebuju víc než pár dní.
Pocity se mění podle toho, kdo tu je
a jak s ním trávíš čas.
Takhle…
Myslím, že takhle se zorientuju a zúžím výběr.
Takže…
Řeknu ti to na rovinu.
Hlavně si to užijme.
Dnes v noci
nečekej, že se vyspíš.
- Vážně? - Jo.
Půjdeme?
- Určitě. Už jsi dojedla? - Jo.
Budeš litovat, žes neochutnala pizzu.
„Půjdeme?“
No teda. Je to napínavý, že?
Min-dži je opravdu přímočará.
Kwan-hui byl v Ráji
- s celým triem z roku 1998. - Triem?
Hje-son, Ha-džong a Min-dži.
- Všechny jsou z 1998? - Jo.
Možná má rád slečny narozené v roce 1998.
Kwan-hui je vůči Min-dži trochu zdrženlivější.
Když řekl, že by mohl říct něco ošklivýho, protože byl opilý,
zajímalo mě, co ošklivýho by asi řekl.
Jenže vůči ní volil slova poměrně opatrně.
Napadlo mě, že se ke každé chová jinak.
Jo. K Hje-son se chová jinak.
- To jo. - I k Ha-džong.
Ke všem se chová rozdílně.
RÁJ: SON WON-IK A JU SI-UN
Budu k tobě naprosto upřímný.
Dobře.
Opravdu jsem chtěl skončit v první trojce
a chtěl jsem být rychlejší než jeden konkrétní člověk.
Kdo?
Min-u.
To ne.
Zaměřil se na Min-ua.
S Min-uem máme pořád špatný načasování.
Kdykoli jsme si mohli popovídat mezi čtyřma očima,
vždycky jsem většinu času strávila s tebou.
Takže jsem nikdy neměla příležitost mluvit s nikým jiným.
Min-u mě dnes požádal, abychom si popovídali.
Jo.
Tak jsem si s ním šla popovídat,
ale došel nám čas a museli jsme se vrátit.
Takže jsme nikdy neměli příležitost si pořádně popovídat.
Nikdy nám to nevyjde.
Nesnažím se tě odvolat,
když chceš mluvit s někým jiným.
Já vím.
Nesnažím se tě zdržovat záměrně.
- Já vím. - Jen jsem si s tebou chtěl popovídat.
A pokud jde o dnešek,
mohl jsem sem přijet s někým jiným.
Ale chtěl jsem tu strávit
čas s tebou.
- Líbí se mu. - Tak to prostě cítí.
- Jo. - To je pravda.
- Není to jeho chyba. - To ne, no.
Ale vypadá to tak.
Není to vůbec jeho chyba.
V každým případě,
pokud budeš mít možnost vyřešit to načasování,
asi by sis s ním
chtěla alespoň jednou pořádně promluvit, že?
Vlastně počkej.
Když o tom tak přemýšlím, neodpovídej.
Myslím, že bude lepší,
když tu odpověď neuslyším.
A možná i pro tebe bude lepší na to neodpovídat.
Na druhou stranu,
pokud mám být naprosto sobecký a upřímný,
jsem vděčný, že to načasování mezi vámi haprovalo.
Už nezbývá mnoho dní, ale doufám, že to bude haprovat i dál.
- Je upřímný. - Jo.
Ano, je jen upřímný.
- Najedla ses dost? - Jo.
- Pojďme nahoru. - Dobře.
Si-un fakt nejdou skrývat pocity.
- Jo. - Jsou na ní vidět.
- To jo. - Tváří se hrozně vážně.
Pro Won-ika to nebude snadný.
RÁJ: PAK MIN-GJU A KIM KJU-RI
- Krása, že? - To jo.
Pane jo. Není toho málo.
Co to je?
- Kaviár. - No teda.
Na zdraví.
- Je to dobrý? - Jo.
Čekala jsi, že tě vyberu?
No, nebyla jsem si úplně jistá.
Byla jsem trochu skeptická.
Proč?
Vzhledem k tomu, že jsem letěla do Ráje s Min-uem.
To by mě zajímalo.
Nikdy jsi mi neřekla, proč sis vybrala právě jeho,
a tak by mě zajímalo, jestli jsem to vytušil správně.
Chtěla jsi ho poznat?
- Chtěla jsem si s ním pořádně promluvit. - To je pochopitelný.
- Byla jsem… - No?
…na něj zvědavá.
Min-u toho totiž moc nenamluví.
Komu jsi během závodu fandila?
- Během závodu? - Jo.
Nejsem si jistá.
- Takže jemu ne. - Chudák.
Nejsi si jistá?
Proto jsem nebyl první.
Kdybys mi fandila, byl bych první.
Proto jsem se nedostal na první místo.
Jsem tu s tebou moc rád.
- Fakt? - Jo, vážně.
Jsem taky rád, že jsem dodržel svůj slib.
I když jsem nevyhrál.
PŘED DVĚMA DNY
A slibuju, že budeme mít další šanci jet spolu do Ráje.
Vím, že jsi nebyla první, s kým jsem jel do Ráje,
ale chci, abys byla poslední, s kým tam pojedu.
Po našem rozhovoru jsem si pomyslel,
že si tě musím vybrat.
To mě napadlo jako první.
Fakt?
Když jdu na rande s Min-gjuem,
nejsem si úplně jistá, jestli mě při tom šimrá v břiše.
Bylo to s ním v Ráji hrozně uvolňující.
Ale s Min-uem to naopak bylo
trochu nepohodlné, ale přesto fajn.
PEKLO
Polévka se sójovou pastou.
Vypadá to, že konečně odešli.
- Berte to rukama. - Nevadí ti to?
- Že odešly? - Vadí.
Jasně, že vadí.
U který z nich ti to vadí víc?
Proč se na to furt ptáš?
- Odešly obě. - Právě.
Určitě mu to vadí u obou.
Kvůli tomu Min-u nebude moct spát.
Skončí jako zombie.
Zombie?
Min-gju patří do Ráje.
- To jo. - Naprosto.
- Až se vrátí, bude mrtvej. - Přesně.
Ale líbí se mu, takže…
- To jo. - Nechte toho.
Je tu Min-u.
Co?
To byla od tebe zatím ta největší reakce.
- To jo. - To je fakt.
Čím více to popíráš, tím víc je to pravda.
To je sranda.
A poměrově, která se ti
- víc líbí? - Nech ho jíst.
Je to 50 na 50?
Řeknu vám to, až se najím.
Min-u, rychle se najezme a pryč.
- To bych měl. - Ne.
- Ochráním tě. - Ani náhodou.
Tak půjdeme dovnitř za vámi.
Budeme mu šeptat do ucha, dokud neusne.
„Jakej je teda poměr? Která se ti líbí víc?“
Ale my bychom taky rádi znali odpověď.
- To jo. - Jo.
- Poměr mezi Si-un a Kju-ri. - Jo, jsem zvědavý.
Ale zdá se, že Kju-ri má teď víc procent, že?
- Možná 60 na 40? - Jo.
Asi jo.
Podle mě na něj cesta do Ráje s Kju-ri
udělala dojem.
- Zamiloval se do ní. - To teda.
Má tak uklidňující hlas.
- A mrká jako laň. - To jo.
Nemrká takhle.
Ale spíš takhle.
Ukážeš to znovu?
Takhle mrká.
- Vypadáš ospale. - Ne.
- Ale… - Zamlžený pohled.
Zpočátku se zdálo, že si od ní Min-u drží odstup,
ale teď už ne.
- Máš pravdu. - Jo.
RÁJ: I KWAN-HUI A ČO MIN-DŽI
Krása!
Jsem tak nadšená!
Oblečeme si něco pohodlnějšího?
Mám tu jen noční košili.
Možná za chvíli.
- Jo? - Jo, až se najíme.
Noční košile je v pohodě.
Ale chci, aby mi to slušelo.
- A… - Slušelo ti to celej den.
Co to je?
- Byly bílý. - Která z nás je květina?
Tahle.
„Která z nás je květina?“ Má dobrý hlášky.
Ty jo, měla bych si to zapisovat.
- To dokáže jen Min-dži. - Zapišme si to.
Podíváme se tu.
Tady vždycky mívám věci.
Ty?
Pokaždé?
- Jo. - Já chci tohle.
Mohl bys sem dát moje věci?
Ano, madam.
Jak si přejete.
- Kam to chcete? Tady? - Jo, tady.
Mám takovou radost!
Hej, podívej. Dáme si tohle.
Omyješ je, prosím?
Myje je.
Beze slova.
Není typ, co by dělal, co mu kdo řekne.
- Že jo? - To teda.
Představte si ho s Ha-džong.
- „Umyj si je sama.“ - „Jo.“
Zatvářila by se na něj a umyla je.
- To jo. - To teda.
Řekl by jí, ať to udělá sama.
Ty pantofle jsou…
- Budeš se převlíkat? - Jo.
Tak se tu převlíkni. Já půjdu tam.
Je tu další koupel…
- A obuj si tyhle pantofle. - Díky.
Umyl jsi to ovoce?
- Nebo to už bylo? - Chtělas, abych to umyl.
- Fakt jsi to umyl? - Jo.
Vyber si tu něco.
- Ta noční košile… - To si vzala?
- Co? - Chce, aby jí to slušelo.
Otevřená záda jsou fajn na spaní.
- Dělejme si poznámky. - Má otevřená záda?
Kde se dá taková košile koupit?
Ochutnej kapitalismus.
Ochutnám tohle.
- Co to jíš? - Třešeň.
- Tak mi dej pecku. - Ne.
- Vyplivni ji sem. - Dobře.
- Je hrozně milý. - Pane jo.
Ty jo.
Nevěděl jsem, že je tak pozorný.
- Jeho osobnost se neustále mění. - To jo.
Dobrota.
To jo.
Nevím, co je to za víno, ale je dobrý.
Aha.
Dnes si tu budu
užívat čas tady, než půjdu spát.
- Co to děláš? - Před spaním si to vychutnám.
Vsadím se, že máš nějaký typ, že?
Řekla bych, že máš rád silný, nezávislý ženy.
No, můj ideální typ je dívka
s velkýma očima, roztomilá a láskyplná.
To je můj typ už deset let.
S velkýma očima…
A roztomilá a láskyplná.
Tak to jsem já.
Točí se ti hlava?
To teda jo.
Musím se vzpamatovat.
Tak to jsem já.
Díky.
To je můj typ.
A…
Takže tak.
Každopádně si myslím, že na prvním dojmu hodně záleží.
- Aha. - Ale bojím se,
že jsem na tebe při našem prvním setkání udělal špatný dojem.
Upřímně řečeno, když jsem s tebou mluvila,
nezanechal jsi špatný dojem.
Spíš mi připadalo, že jsi sice vtipný,
ale nejsi vůči mně přátelský.
Trochu mě to urazilo
a říkala jsem si, že je to škoda, protože jsi vypadal jako zábavný člověk.
No, každopádně…
Začali jsme špatně,
ale jsem rád…
že to takhle dopadlo. Tak to cítím já.
Myslím, že jsem skoro připraven se rozhodnout.
Myslíš, že se za pár dní rozhodneš?
To určitě jo.
Mám ti říct, jak to cítím já?
Nezajímala mě ani tak tvoje práce nebo věk,
ale spíš tvoje pocity.
Upřímně řečeno, kdyby se mi Čin-sok opravdu líbil,
nic jinýho by mě nezajímalo.
Pak bych si asi řekla, že s tím něco udělám.
- Vážně. - Aha.
Jo.
- Takže… - No?
I když je zřejmý,
že ten, kdo se ti líbí, je zamilovaný do jiný…
- To by mi bylo jedno. - Jo?
Ne.
Prostě mám pocit,
že bych mohla skončit s člověkem, který se mi líbí, když se budu snažit.
Jsi tak sebevědomá?
Ale souhlasím.
Pokud se mi nějaká líbí a rozhodnu se o ni usilovat,
myslím, že mám na to, aby změnila názor,
i když ji přitahuje někdo jiný.
Ale kdykoli s tebou mluvím…
No?
Jsem často zaskočený tím, co říkáš.
- Já? - Protože jsme v tom dost podobní.
Tak to jo.
- Opravdu jsou si podobní. - To jo.
Jsou to naši nejlepší hráči.
- To jo. - Hodí se k sobě.
- Jsou špička. - Jo.
- Dej si to. - Tak jo.
Zkus to.
Jsem hrozně spokojená.
Už je to věčnost, co jsem měla ledovou kávu.
Nebyly to tak dva dny?
Ale stejně.
- Ochutnej. - Co? Díky.
Měl jsem si říct o víc vidliček.
Co je tohle?
- Co? - Ochutnej.
- Arašídy. - Jo?
- Mám ráda oříšky. - Tak si dej všechny.
Dobrota, že?
- To je super. - Výborný.
Kdy jsem ti řekla, že s tebou chci mluvit?
Bylo to včera?
Včera? Asi jo.
Včera odpoledne jsme si hodně povídali.
- To jo. - A teď jsme spolu v Ráji…
Svým způsobem je to tvoje zásluha.
- Protože jsi udělala první krok. - Jo.
A to mě přimělo vybrat si tebe.
Tak na mě buď hodný.
- Takže… - Kam se díváš?
- Ty jo. - Sepišme si to všechno.
„Kam se díváš?“ A taky: „Která z nás je květina?“
Její hlášky jsou nejlepší.
Taky se mi točí hlava.
I mně.
Kam se díváš?
Každopádně…
S kým to mluvíš?
No každopádně…
Když už jsme tady…
Protože jsi udělala první krok,
odteď už nic podobného očekávat nebudu.
Nebudu očekávat, že se mnou zahájíš konverzaci
nebo jako první vyjádříš svoje city ke mně.
Přijdu tě hledat dřív než ty mě.
Myslím, že je to proto,
že mám pocit, že bych se měl víc snažit za úsilí, který jsi vynaložila ty.
Škoda, žes tu nebyla od začátku.
- Já? - Jo.
Kdybys tu byla od začátku,
myslím, že by to celý bylo lepší bez ohledu na to, kdy bychom jeli do Ráje.
Překvapuje mě to.
Přijdeš se podívat, když tě pozvu na zápas?
No jasně.
Bude mi to tam moc slušet,
takže na mě budeš pyšný tak, že se budeš křenit.
Vážně?
Vsadím se, že nerad prohráváš, že?
Nesnáším to.
Fakt? Takže asi neustupuješ ani svojí přítelkyni.
Výjimku dělám pro lidi, který mám rád.
Moje práce je pro mě opravdu důležitá.
Kromě práce a přítelkyně
nemám žádný jiný zájmy.
Proto když s někým chodím, snažím se ji nestresovat.
Nejhorší je stresovat kvůli přátelům opačného pohlaví
a alkoholu.
Vždycky jsem si říkal,
že svou přítelkyni kvůli tomu nebudu rozčilovat,
protože se kvůli takovým věcem taky nerad trápím.
Nechtěl bych, aby mě kvůli tomu někdo stresoval, takže se snažím.
Takže…
Najednou mluvíme vážně.
- Takže od chvíle… - Tak to jo.
Od doby, co jsem si stanovil
ta pravidla, je pro tu osobu
asi jasnější, jaký jsem.
Jsi jediný člověk, kterému jsem to řekl.
- Tak dobře mě poznat… - Jsem jediná?
- …normálně zabere léta. - Fakt?
Abych se takhle otevřel.
Takže máš pocit, že mě už dlouho znáš?
Jo, připadá mi to tak.
Takže takhle se cítíš.
Během dvou dnů ho získala.
- Síla, co? - Dva dny.
- Nikdy nemluvil tak vážně. - Právě.
Takhle najednou
- se sblížit… - To teda.
Pamatujete si,
- když Kwan-hui řekl: „Ona, ona a ona?“ - Jo.
Tehdy si myslel, že ho někdo osloví, když to udělá.
- Jo. - Takže možná jen
čekal ještě na jinou.
- To jo. - Podívejte se na ně.
Podle mě si Kwan-hui a Min-dži tolik rozumějí hlavně proto,
že jsou na stejné vlně.
Když jsem je slyšel, přišlo mi, že to není jen flirtování.
Jsou ve fázi, kdy říkají,
jak by mohli být dobrým člověkem do vztahu.
Překvapili mě.
Doufám, že jim to bude klapat.
Vážně.
Ale Hje-son…
- Že? - Bude to fajn i tak.
- Ale… - Ještě je tu Ha-džong.
No jo.
PEKLO
Kwan-hui stále opakuje: „Myslím, že se zítra rozhodnu.“
„Zítra nebo pozítří budu vědět.“
Ale stále nic.
Takový prostě je.
- Jo. - Jo.
„Takový prostě je.“
Doufám, že si ke mně najde cestu zpátky.
Jo.
- Tolik se jí líbí? - Stále?
Asi jo.
To už řekla dřív.
- Jo. - No jo.
Doufám, že se vrátí.
„Vrať se zpátky k Ha-džong.“ Nějak tak.
Hje-son už jde.
Pojď sem.
Už je téměř konec.
Když se na to dívám zpětně, nemůžu si pomoct, ale…
Pořád si říkám, jestli se k němu nechovala špatně.
To vůbec.
Přijde mi, že furt přelétá.
Myslím, že je jen zmatený.
Z některých lidí má člověk dobrý dojem, protože jsou milí.
Řekl mi, že my dvě působíme jinak.
Aha.
Pak je tu někdo, s kým se neustále hádáte,
ale přesto vás přitahuje, i když se k sobě nehodíte.
Min-dži by si mohla získat srdce Kwan-huie. Oslovila ho jako první.
Není jeho typ,
- ale možná se kvůli tomu otevře. - To jo.
Zajímavý. Víte co?
Byla jsem tu jako první během třetího dne.
Když jsem ji viděla vedle něj, říkala jsem si,
že se mu asi líbí veselý a bystrý holky.
To byla moje okamžitá myšlenka.
Někdo, kdo je plný energie.
Jako někdo, kdo se umí ujmout iniciativy?
Jo, asi tak.
Min-dži je opravdu roztomilá a okouzlující,
ale třeba taková není přirozeně.
Myslím, že výlet do Ráje hned první den
měl velký vliv na průběh dalších událostí.
Taky si myslím.
Upřímně řečeno, Min-dži mi starosti nedělala.
Měla jsem pocit, že v porovnání s ní
jsem si s Kwan-huim vybudovala dobrý vztah za delší dobu.
Také jsem si myslela, že jsem svým způsobem více jeho typ.
Kwan-hui je hustej.
Právě se překvapivě vrátil na scénu.
Vzpomínáte, jak si o něm holky povídaly?
To bylo šílený.
- Naštval je. - Upálily ho.
Upálily ho na hranici.
- Byla to falešná hranice. - Je snad fénix?
Jako by povstal z popela.
Ožil.
Můžeme se tu projít a popovídat si?
Pojďme.
RÁJ: I KWAN-HUI A ČO MIN-DŽI
Obejdeme místnost.
Bude to příjemná procházka.
Můžeme si tu i zaběhat.
Myslím, že mi to pomáhá trávit.
- Možná po 50 kolech. - Po 50 kolech?
Řekla bych, že i po pěti.
Opravdu se procházejí po místnosti? Jako na procházce?
Kam ven běžně ráda chodíš?
V Yeouido je skvělá restaurace
s kuřecími pařátky.
- Tam chodím často. - Pozveš mě na ně někdy?
Když přijedeš do Yeouida.
- Tam mají často dobrý jídlo, že? - Jo.
Není Yeouido něčím slavný?
Jako třeba? Čo Min-dži?
- Tvoje sebevědomí… - Cože?
Je to jako dívat se do zrcadla.
Jsi připravená splnit mi přání?
Když vyhraju,
- musíš mi splnit přání. - Dobře.
Když vyhraješ ty, splním ti přání já.
Dobře.
Všechno špatně.
Cože? To ne.
- Všechno. - Přestaň lhát.
Všechno máš úplně špatně.
Co je tvý přání?
Zítra se vrátíme do Pekla, že?
Chci, abys mi napsala dopis o méně než deseti slovech.
Dopis?
Ale je tu limit deseti slov. To se dá zvládnout, ne?
Jasně.
Víš, že s tebou mluvím,
jako bys měl oči vzadu na hlavě?
Řekla jsem „jasně“ tvýmu zátylku.
Fakt?
- Tak běž dopředu. - Dobře.
Ale pak budeš zas ty mluvit k mýmu zátylku.
A co jít takhle pozpátku?
To je nebezpečný.
Prostě není možný, abychom šli vedle sebe.
To je vtipný.
- Ale tohle je lepší, ne? - No jo.
- Běž tamhle. - Dobře.
Ty tam a já tady. Budeme chodit dokola.
Co ty na to?
Dost si to užívají.
- Jo. - To teda.
Jen se procházejí kolem stolu, ale dost si to užívaj.
Budeme chodit dokola.
Co ty na to?
To je dobrý. Pomůže nám to trávit.
Pokud se ti začne točit hlava, změň směr.
- Změň směr. - Počkej, to nejde.
Počkej.
Máš tu sluneční brýle?
Ne, nemám.
To je v pohodě. Vezmu si tvoje.
Ne, vážně.
Vím, že tam jsou.
Jen mi řekni, co se stane, když tu nebudou.
- Jsou tu, nebo ne? - Cože?
Jsou tam, nebo ne?
Nevím. Ježkovy!
Ty mě…
- S nima to je už vážný. - To teda.
Nevím. Ježkovy!
Ježkovy…
Já myslela, že mě uškrtíš.
- Jsou tam, že? - Jo.
Ale nezabil bys mě, kdyby nebyly, že?
Hezká barva kabelky.
Ty pastelový barvy se mi moc líbí.
- Fakt? - U tvýho oblečení a tašky.
- A mojí košilky. - Jo.
Zjišťovala sis o mně něco, než jsme sem jeli?
No…
Ani nevím.
Takže jo.
PEKLO
Ahoj.
- Dobrý večer. - Ahoj.
Ahoj.
Min-u se nás bojí.
Myslím, že ho vyděsili
duchové Pekla.
Nechme našeho drahého Min-ua na pokoji, ne?
Nevidíš, jak je teď nervózní?
Právě o obě přišel.
Ale myslím, že to nakonec Min-uovi vyjde.
Ale s kým? Jsem fakt zvědavý.
- To nevíme. - Co se Si-un?
Souhlasím.
Myslím, že se k Si-un hodí víc.
Won-ik by měl okamžitě změnit kurz
a jít za mnou.
To bylo jemné.
Nesnažila jsem se být jemná.
Řekla jsem mu, že si chci dnes dát dobré jídlo.
- Prostě, že chce jet do Ráje. - Řekl, že mě tam vezme.
Tím mi dal naději.
Pak mě tu nechal.
Chápete. Dělala jsem si naděje.
Jsi super člověk.
- Tohle je sranda. - Vtipný.
Působíme s Ha-džong podobným dojmem?
S Ha-džong?
- Vůbec ne. - Úplně jinak.
- Opravdu? - Jo.
Ha-džong je trochu…
No trochu…
Na lidi působí dost asertivně.
Ty jsi prostě hrozně radostná.
- Co já? - Nepřipadám si asertivní.
Chci tím říct…
Klidně řekneš: „Pojďme si promluvit.“
- Působíš nenuceně. - To teda.
- Dost nenuceně. - To jo.
Tahle je nonšalantní.
- A ty jsi radostná. - Můj hlas…
Je to mým hlasem.
Jsi koketní.
Nejen to. Jsi koketní od hlavy až k patě.
- Jen o tom nevíš. - Přesně.
Takhle ses na mě zadívala úplně poprvý.
Řekla jsi: „Vítej.“
Abych byl upřímný, nevěděl jsem,
jestli jsi flirtovala, nebo ses jen bála.
Takhle jsi vypadala.
RÁJ: I KWAN-HUI A ČO MIN-DŽI
Co je to? Nějaký lék?
Vmasíruj si to.
- Třikrát za sebou. - Není to potřetí?
To je.
Stopro je to už i v povlečení.
I zátylek.
Bude to trochu brnět.
Co to je?
Esenciální olej.
Aha.
Mám moc rád aromatický vůně.
Aha.
Je 2:10 ráno. Chceš jít spát?
- Dobře se vyspi. - Dobře.
Vzbudím tě.
Až přijdeš, choď po špičkách.
Dobře.
7. DEN
DVA DNY DO FINÁLNÍHO ROZHODOVÁNÍ
Už nezbývá moc času.
Kolik je hodin? Určitě to stihneme.
- V klidu. - Co to máš na kalhotách?
Co?
Myslím, že máš vzadu nějaký make-up.
- Co to je? - A jo!
Nevím. Asi to je…
To je asi make-up. Co s tím?
- Jsou úplně nové. - Dej mi je.
Odstraním to.
- Co? - Vyčistí je pro ni?
- Panečku. - Kwan-hui?
To jsem nečekala.
Moje kalhoty od pyžama. Na chvíli si je obleč.
Převlíkni se a dej mi svoje.
- Už jsi? - Jo, ale co je tohle?
Asi jsem se umazala.
Ty šortky ti sluší.
Můžeš se domalovat.
Děkuju.
Děkuju, Kwan-hui.
- Furt to tam je. - Co?
To je v pohodě. Fakt.
- V poho. - Můžu na to dát bandáž.
Ne, to bude vypadat ještě divněji.
Ale moc děkuju.
Tuhle tvář Kwan-huie jsme ještě
- neviděli. - To teda.
- Jsem úplně paf! - No jo!
Nemám slov.
Nevím, co říct.
Myslím, že Kwan-hui už se rozhodl pro Min-dži.
- Je do ní blázen. - Už je…
Úplný blázen.
- Že? - Jo.
PEKLO
Cestou tam jsi mě držel za ruku. Proč ne na cestě zpátky?
- Drž mě. - Dobře.
Drž se mě za palec.
Promiň, ale tvůj palec vypadá
- oproti paži slabě. - Je to největší prst.
Není tu dnes nějaký ticho?
- Co kdyby všichni zmizeli? - To by bylo hezký.
Chceš, aby všichni zmizeli?
Copak? Čekáš tu snad někoho?
- Páni, tohle neříkej. - Přestaň, prosím.
Přestaň.
- Prostě přestaň. - Mluvil jako chudáček.
- Tvař se vážně. - Cože?
Jako že to nebylo fajn.
Ahoj. Jste zpátky.
Ha-bine.
Ahoj, kámo.
Jak bylo včera?
Jen jsem odpočíval.
- Šel jsi spát brzy? - Jo, všichni jsme byli unavení.
Tak jaký to bylo s Min-dži? Jsem zvědavý.
Byla přesně taková, jakou jsem ji čekal.
Přesně jak jsem čekal.
- Asi vím, co tím myslíš. - Možná
s extra dávkou zábavnosti a roztomilosti.
Tak to jo.
My jsme si tu chvíli povídali a pak jsme šli spát.
Co dělala Hje-son?
Hje-son? Nevím.
Moc jsem s ní nemluvil.
- Záměrně jsem to neudělal. - Mluvila s někým?
S kým?
Možná s Čin-sokem nebo Min-uem?
Ne, prostě jsme si povídali jako skupina.
Říkám si, jak to zvládala.
- Hje-son? - Jsi snad Casanova?
Z nějakého důvodu se o ni bojím.
Jde jen o to, že…
- Zajímavý. - Ale proč?
- Co je s ním? - Já vím, že?
Jaké to bylo? Jsem fakt zvědavá.
- Co jste dělali? - Jo?
Jedli jsme v restauraci.
A hodně si povídali.
Cítila jsem se v pohodě a byla to legrace. Takže super.
- Tak to jo. - Když mi řekl o svojí práci,
opravdu se mi ulevilo.
- Proč? - Fakt? Proč?
Mám ráda lidi, kteří mají vizi své kariéry a vědí, co chtějí dělat.
Jsou můj typ.
Jasně, že mám ráda kluky, se kterými je sranda. Ale mám ráda i ty,
kteří tvrdě pracují a mají pevné hodnoty.
A uvědomila jsem si, že tomu všemu dost odpovídá.
Takže to bylo fajn.
A někdy říkal věci, které mi byly trochu nepříjemný,
ale když jsem ho o to požádala, tak hned přestal.
A právě to, jak rychle přestal,
se mi na něm taky líbilo.
- Aha. - Čekala jsem, že si padnete do oka.
Nemyslela jsem si, že mezi nimi bude něco extra,
takže jsem na jejich Ráj nebyla až tak zvědavá.
Ale Min-dži se zřejmě líbil,
takže teď je situace trochu nejistá.
Počkám, jak se to vyvrbí.
Musíme zjistit, jak se Kwan-hui k Min-dži choval.
Myslím, že na něj neudělala velký dojem.
- Ha-džong… - Nemáš pravdu, zlato.
Je silnější, než si myslíš.
Myslím, že by si mohl vybrat Min-dži, pokud mu bude dál projevovat náklonnost.
Podle mě dává takovým holkám přednost.
Chce poznat někoho, kdo mu přijde říct: „Líbíš se mi.“
Ale to jsem udělala.
- Ze začátku ne. - Ale jo.
Ze začátku?
Než jsme odjeli do Ráje,
zeptal se mě, s kým chci jet, a já řekla: „S tebou.“
Ale jde o to, že si ráda dobíráš ostatní,
třeba při jídle.
Takže tě možná nebral vážně
a myslel si, že si děláš srandu.
Ale on dělá to samý.
Proč se snažíš chovat jako on?
Jsem zvědavá.
Není sám, kdo je zvědavý. I já jsem zvědavá.
Já taky!
Chci jet do Ráje i s jinými.
Tak to jo.
Vy dva jste rozkošní.
K tomu není co dodat.
Co to?
Dnes budou hrát hru
o rande v Ráji ženy.
Rozhodně musíš vyhrát.
Ale já…
Ale pokud nebudeš první, požádej tu,
která se umístí výš, aby si nevybírala Min-ua.
- Ach jo! - Fakt!
Myslím to vážně.
To je absurdní.
Jak to?
Do toho, Si-un.
Tentokrát fandím Si-un.
Všichni se prosím shromážděte v lese.
- V lese? - V tamtom?
Pojďme.
Pojďme tam.
Další losování míčků.
Už se na to těším.
- Zajímalo by mě, co budou hrát. - Nebezpečný to nebude.
Jsou tady.
Tohle bude napínavý.
Nekoukejte na mě.
Fakt se na mě nekoukejte.
Neboj, nebudu se smát.
Proč jsi vyšla první, když se na tebe nemáme dívat?
Buď na ně hodná, Kju-ri.
Nemusíš vyhrát.
- Vyhraje. - Dej ostatním šanci.
- Má recht. - Do toho!
Dnes se ženy utkají ve hře
o rande v Ráji.
Tři nejlepší soutěžící v pořadí si budou moci vybrat muže,
se kterým by chtěly jít na rande do Ráje.
Dnes to budou
kuřecí zápasy.
Kuřecí zápasy?
- To ne. - Netuším, kdo vyhraje.
- Moc fandím Si-un. - Já taky.
Musí přemoct Kju-ri.
- A ta je dost silná. - To jo.
- To je. - Je dobrá.
Jsou vyšší lidi znevýhodněný?
Nikdy nevíš.
Po zaznění signálu
se musí ženy chytit za nohu a zaútočit na soupeřku.
Kdo jako první pustí nohu nebo upadne,
bude vyřazen.
Předběžná kola budou probíhat formou turnaje.
Každá z hráček si losováním vybere soupeřku a pořadí.
Začneme s losováním. Jun Ha-džong, prosím.
JUN HA-DŽONG: ŽLUTÝ MÍČEK
- Červený. - Bojím se.
- Hlavně ne červený. - Bojím se.
ČERVENÝ MÍČEK: ČCHÖ HJE-SON A KIM KJU-RI
Nejsilnější zápasnice.
- Předčasné finále. - Jo.
Do toho, Min-jong.
Modrý.
AN MIN-JONG: MODRÝ
Nechci bojovat se Si-un.
MODRÝ MÍČEK: ČO MIN-DŽI A AN MIN-JONG
Nejsme my ty slabší?
ŽLUTÝ MÍČEK: JU SI-UN A JUN HA-DŽONG
Máš smůlu, Ha-džong.
Konec hry.
To nikdy nevíš.
Třeba si povede dobře.
Nezapomeň, že vůbec nevadí, když to vzdáš.
Ale no tak, kluci…
Hráčky s červeným míčkem, Kim Kju-ri a Čchö Hje-son,
vstupte prosím do ringu.
Ty dvě už budou bojovat?
- Fakt je to předčasné finále. - To jo.
Tohle bude napínavý.
5. DEN: FINÁLE ZÁPASU ŽEN
Počkat.
Je fakt silná.
Ne! Počkej!
Čchö Hje-son je vyřazena.
Začněte, jakmile uslyšíte signál.
Připravit.
Určitě jim to půjde.
Vy meditujete?
- Bojím se. - Hje-son je děsivá.
Nemůžu dýchat.
Kdo…
Vyčkávají?
Nikdo nedělá první krok.
Min-u, bojím se.
- Jak se Hje-son tváří! - Dojde jim energie.
Skoro cítím to napětí.
Mrazí mě z toho.
- Že? - Je to děsivý.
Obě jsou náruživý.
Není těžší takhle stát na místě?
Stačí jeden špatný pohyb…
- To jo. - …a můžete prohrát.
Promiňte, je tohle jóga?
Jste na jógovým pobytu?
A jde na to.
Opatrně.
Nechci bojovat s Hje-son.
- Strčila ji. - To je umění.
- Pane jo. - Hje-son je dobrá.
Jsi v pořádku?
Čchö Hje-son vítězí.
Ty jo, Hje-son!
- To nebyla sranda. - Dominovala.
- Je fakt dobrá. - Jasně vítězství.
To, jak na ni zatlačila…
S její výškou…
Má dlouhý nohy.
Ha-džong, ukaž nám kung-fu.
Druhé utkání.
Hráčky se žlutým míčkem, Jun Ha-džong a Ju Si-un,
vstupte prosím do ringu.
- Do toho! - Hodně štěstí!
Hodně štěstí!
Doufám, že Si-un vyhraje.
Nevzdávej to, Ha-džong.
Nevzdám.
No tak, Ha-džong. Pro jednou se trochu snaž.
Začněte, jakmile uslyšíte signál.
Připravit.
- Pokrčte nohu. - To dáte.
To ne.
Ha-džong je drsná.
No tak, do toho.
To ne.
Ta je ale drsná!
Jdi na ni!
To ne!
- Pozor na ruce. - Bez rukou!
Bez rukou!
Nesmíš je používat.
- Pozor na ruce. - Bez rukou!
Ruce nejsou povoleny. Ty jo!
To je síla!
Používá ruku!
No teda!
Jun Ha-džong vyhrává.
Ha-džong vyhrála.
- Ha-džong, fandil jsem ti. - Třetí duel.
- Fandils mi? - Jo.
Hráčky s modrým míčkem, vstupte prosím do ringu.
Dobře.
Buď na mě hodná.
Promiň, ale musím se snažit.
Začněte, jakmile uslyšíte signál.
Připravit.
- Připravit se. - Chytněte se za nohu.
Moje nohy jsou…
- Ruce nejsou povoleny. - Jasně.
Min-jong!
Naše hlavy!
Jsi v pohodě?
Pak do ní hned vrazí.
Jejda.
Mluvit můžete až potom.
To ne.
- Prohrává. - Je to tady.
Čo Min-dži vítězí.
Dobře ty, Min-dži!
- Člověk nesmí pustit nohu. - Ne, no.
- Min-dži vydržela. - Vedla si dobře.
- Ustála to. - To jo.
Min-dži je úžasná.
- Znovu půjde do Ráje. - Vydržela to.
Jo.
Závěrečný zápas se odehraje ve třech lidech.
Čchö Hje-son, Jun Ha-džong a Čo Min-dži.
Nyní bude zahájen závěrečný zápas.
Čchö Hje-son, Jun Ha-džong a Čo Min-dži?
- Bitva o Kwan-huie. - Jo!
- To jo. - Jo.
To je šílený.
Hned mi to bylo jasný.
Věděl jsem, že tenhle souboj je o mě.
Derby o Kwan-huie.
No jo, derby.
Ať už to dopadne jakkoli, dnes pojedu do Ráje.
Takže si hezky sbalím věci.
- Do toho, Ha-džong! - Hje-son!
- To dáte! - Šlo vám to skvěle.
Hje-sonin pohled mě děsí.
Jen se na ni podívejte.
V žilách jí koluje krev bojovnice.
Ráda bych dnes letěla do Ráje s I Kwan-huim.
Bála jsem se, že když prohraju s Min-dži, vezme ho ona.
Tak jsem si řekla, že ji musím rozhodně porazit.
Mou první volbou byl Kwan-hui,
ale vypadalo to, že Hje-son s ním také chce jet do Ráje.
Proto jsem byla odhodlaná Hje-son porazit.
Ale vypadala tak silně, že jsem o tom začala pochybovat.
Chtěla jsem jít s Kwan-huim, protože k němu něco cítím,
ale Hje-son vypadala dost děsivě.
Tak jsem si řekla, že se nejdřív zbavím Min-dži.
- Derby o Kwan-huie. - Kwan-hui.
To nic, Min-dži.
- Nebuď nervózní. - Nejsem.
Opravdu? Tak to pardon.
Tohle dáš.
Nemůžu se dívat.
Jsem tak nervózní.
Začněte, jakmile uslyšíte signál.
Připravit.
Jsem tak nervózní.
- Jsem tak nervózní. - Že jo?
To je napínavý!
Kwan-hui vypadá nadšeně.
Chtějí ho tři krásný ženy a právě o něj zápasí.
Musí být nadšený.
Musí to být něco!
Je to pěkný posílení ega.
Z Hje-soniných očí jde strach.
Podívejte se na ni.
Ten její pohled…
Chtějí se zbavit Ha-džong?
To je děsivý.
Chcete mě napadnout.
Mám husí kůži.
Protahování by se vám mohlo vymstít.
Vyčerpá vás to.
Nepřiblížíme se trochu?
Co se přiblížit o dva kroky?
Dva kroky. Jeden, dva.
Nikdo jiný se nepohnul.
- Tak jdi zpátky. - No tak.
Nevšímej si jich. Dělej si, co chceš.
Času je dost.
A jde na to.
Bojovnice jde na to!
Ne, Ha-džong…
Překlad titulků: Kyra