SZINGLIK POKLA
POKOL
Eldöntötted, hogy Min-woo vagy Min-kyu?
Még nem.
Értem. Egész más karakterek.
Csak a legvégén szeretnék dönteni.
Min-woo nagyon aranyos.
- Igen. - Ugye?
- De tényleg. - Akár egy kölyökkutya.
- Igen. - Abszolút.
Beszéltél Min-wooval?
Nem.
Értem.
Beszélned kell vele!
Lényeges, csak úgy, mint az időzítés.
Mit csinált tegnap?
- Min-woo? - Igen.
Együtt voltunk.
És mindenki mondta a magáét.
Emlékszel arra, hogy Min-woo Si-eun iránt érdeklődött?
De aztán elment veled a Paradicsomba,
és azt mondta, izgatott volt, de jól is érezte magát.
Si-eunnal simán csak jól elvan.
Ez Si-eunnak is gondot jelenthet.
- Si-eun? - Igen.
Egyértelmű, kit választ.
Min-woot?
Mi? Nem, Won-ikot.
HANHAE, JIN-YOUNG, JIN-KYUNG, DA-HEE, KYUHYUN
- Baromira el van tévedve. - Fogalma sincs a témáról.
- Ha ott vagy, elveszíted a fonalat. - Igaz?
Gyu-rinak körül kell nézni.
- Igen. - Infót kell szereznie.
Talán nem vágyik a napra.
Mi? Nem, Won-ikot.
- Komolyan? - Biztos nem Min-woot.
Szerintem Si-eun Min-woot nézte ki.
Mi?
De nem is voltak a Paradicsomban, és nem is lesznek.
Csak akkor dönthetsz bizonyossággal,
ha voltál vele a Paradicsomban.
- Aha. - Nem igaz?
De árad belőlük valami.
Mintha vágyódnának egymásra.
És abból is gondolom, hogy bizonytalan, bár sokat beszélt Won-ikkal…
Én sem vagyok biztos Min-kyuban.
Sőt, Min-wooban sem.
Talán igazad van.
Ez mindenkinek nehéz.
Kíváncsi vagyok, mi lesz.
- Rosszul ítéli meg. - A pár a Paradicsomban van.
Nem tudtam mire vélni, amikor Won-ikot felhozta.
- Won-ik neve fel-felbukkan. - Igaz?
- De csak futólag említik. - Ja.
Sajnálom.
Gyu-ri tényleg nem vágja, mi a helyzet.
De itt, a Pokolban le fog esni neki, nem?
Szeretném majd látni
- az arckifejezését. - Ja.
Egyszer csak meglátja, hogy Min-woo Si-eunnal kavar.
Rosszul lesz.
- Ja. - Észre fogja venni.
Biztos.
Csináljunk egy fotót!
Jó ötlet.
Már itt a dagály.
Gyönyörű!
- Végre lesznek képek. - Igen.
- Te is itt vagy. - Mi?
- Nem mentél a Paradicsomba. - Mondtam, hogy nem megyek.
Mintha rajta múlott volna.
Csak úgy mehetsz, ha kiválasztanak.
Így viselkedik: „Látod? Megmondtam.”
- Nagyképű, de cuki. - Ja.
Mondtam, hogy nem megyek.
- Volt rá esély. - Mi?
- Volt rá esély. - Karolj belém!
- Hát ez gyönyörű! - Csinálunk csoportképet?
Akarsz egyet Min-younggal?
Gyere, exfeleség!
„Exfeleség?”
- Azta, még hogy ex! - Bocsi.
Vágj hozzá jó képet!
- Jó képet? - Nézz rám!
Egy, kettő, három!
Szelfit is lehet?
- Azta… - Mi van?
Véletlenül nyomtam meg.
Igen? Egész jó lett.
- Igen. - Ja.
- Hallgatózik. - Bizony.
Úgy van.
Most már tudja.
- Nem is a fotót nézte. - Ja.
Ki a következő? Min-woo és Si-eun?
Oké, mindenkiről egyet.
- Jó, mindenkire sor kerül. - Oké.
Tud valakit fényképezni?
Én béna vagyok.
- Én leszek elöl. - Jó.
Jó lesz így.
Egy, kettő, három!
Gyu-ri csinál képet róluk?
- Állati izgi a Pokol. - Hát…
Remélem, jó lett. Még levegőt se vettünk.
Összeszorítottuk a fogunkat.
Nagyon boldog vagyok.
Úgy szeretném, ha ez a nap nem érne véget.
Tűzijáték?
- Ja. - Klassz.
Olyan sok mindent csinálunk!
Jobb, mint a Paradicsom, nem?
- Jobb, mint a Paradicsom, nem? - De.
- Segítsek? - Kösz.
Bele kell szúrni a földbe, ugye?
- Megvan. - Hogy csináltad?
Leszúrjam őket?
- Igen. - Próbáld ki!
Vigyázzatok!
Mindjárt! Egy pillanat!
- Azta! - Megijedtem.
De szép!
- Végig együtt vannak. - Igen.
Si-eun nem mozdul mellőle.
De szép!
Tyűha! Gyönyörű!
Vigyázzatok!
Megijedtem.
Gyu-ri nem keveredik.
- Úgy van. - Ja.
- Biztos, hogy már vágja. - Pontosan.
Azt gondolja: „Tévedtem.”
- Tyűha! - De gyönyörű!
Azta! Nagyon szép!
Annyira szép!
Tényleg szép!
- Si-eun hátrapillant. - Csekkolja a dolgot.
Si-eun nem is nézi a tűzijátékot.
- Nem. - Valóban.
Hátranéz folyamatosan.
Tényleg szép!
- Csináljunk egy képet! - Jó ötlet.
- Tessék! - Kösz.
Ez egyszerűen mesés!
Miért hallgattál el?
Nem érzem jól magam.
Kell egy kis idő, hogy átgondoljam a dolgokat.
Értem.
- Ma még… - Igen?
Még ma beszélnem kell Min-wooval.
Most rögtön?
Nem is tudom, mi legyen.
- Hogy beszéljek-e vele… - Oké.
…vagy találjam ki, mit akarok.
Értem.
- Nem vagyok jól. - Értem.
- És kavarognak a gondolatok. - Igen.
Értem.
Min-woo, zuhanyozni mész?
Nem.
- Előbb beszélni akarsz vele? - És te?
- Nos… - Csak nyugodtan.
Nem zavar.
Menj előbb te!
- Jó, akkor megyek én. - Jó.
Igen?
Mit csinálsz? Van kedved dumálni?
Oké.
Ennek a kettőnek nem jön össze.
Tetszett a tűzijáték?
Igen, nagyon.
Már nagyon régen petárdáztam utoljára.
Jó volt.
- Jaj, ne! - Jó ég!
- Az arckifejezése… - Nézz rá!
Si-eun álláspontja egyértelmű.
- Teljesen. - Ja.
- Fikarcnyi esélyt sem ad. - Jó volt.
Nem fázol?
- Nem, van rajtam pulcsi. - Oké.
Megmondom kereken, amikor ajtót nyitottam,
azt hittem, Min-woo az, és nem Won-ik.
Nagyon szerettem volna vele beszélni,
de mivel nem ő volt ott,
egyáltalán nem tudtam odafigyelni rá.
Minél gyorsabban be akartam fejezni.
Mit csinálsz?
Tessék?
- Hogy én? - Igen.
A szobámba tartottam.
- Beszélgessünk itt! - Oké.
Elvehetem a takaród?
Igen.
Mi a helyzet? Valami baj van?
Azt hittem, jól vagyok, de…
Tudod, hogy van ez.
A sok stressz miatt
fizikailag is rosszul érzed magad.
Nem vagy jól?
Már sokkal jobban vagyok.
De nem ilyen szoktál lenni.
Egy kicsit megijesztettél.
Remélem, holnapra rendbe jönnek a dolgok.
Mondj valamit!
Mit?
Mit akarsz hallani?
Mondd el, mit csináltál a Pokolban!
Rendesen viselkedtél?
ELŐZŐ NAP
Nagyon jól éreztem magam veled a Paradicsomban.
Azóta is sokat gondolok rád, és beszélni akartam veled.
Veled éreztem magam a legjobban a Paradicsomban.
Sokkal őszintébb leszek az érzéseimet illetően.
Ha mennem kell, kérlek, légy jó, húzd meg magad!
Úgy lesz.
Mind itt maradunk. Gondolom, csak enni fogunk.
Ne csinálj hülyeséget!
Ha elmész?
Ez tegnap történt.
- Igen. Mondta, hogy húzza meg magát. - Igen.
De nem így alakult.
Nem hallgatott rá.
Rendesen viselkedtél?
Hogyan?
Jó voltál? Rendesen viselkedtél?
Kavarogtak bennem a gondolatok.
Őszintén szólva nem tudtam, hogy érzel.
Nehéz volt kiigazodni rajtad, nem tudtam, hogy érzel irántam.
Jó volt a Paradicsomban.
De nem derült ki számomra, mit érzel irántam.
- És? - És akkor…
Ahogy említettem neked,
kíváncsi voltam Si-eunra.
Beszéltél vele?
Igen, ma.
Beszélgettünk.
Csak mereven nézel rám. Miért nem szólsz?
És akkor?
Milyen volt a beszélgetés Si-eunnal?
Si-eun nagyon nyitott és kedves,
beszélgetés közben megismertem egy másik oldalát is.
Ez ma volt?
Meglepődött.
Ez ma volt?
Előtte is dumáltunk.
De ma azt hiszem, megszületett a döntés.
Mondtam, hogy húzd meg magad, de nem tetted.
Nem szeretem azokat,
akik nem fogadnak szót.
- Min-woo. - Mi az?
Hogyhogy?
Mondtam, hogy húzd meg magad.
Szerinted miért mondtam?
Emlékszem, hogy erre kértél.
Miért nem hallgattál rám?
Nem volt jó az időzítésünk.
Miről beszélsz?
Pont az időzítés miatt kértem ezt.
Azért kértem, hogy húzd meg magad egy napig.
A lány most leszidja?
Talán mert ő az idősebb.
- Mintha vallatná. - Vagy ő lenne a tanár.
- „Miért nem fogadsz szót?” - „Ejnye.”
Mintha épp megdorgálná őt.
- Mint valami tanár. - „Ejnye-bejnye, Min-woo!”
Elég para.
Azért kértem, hogy húzd meg magad egy napig.
A te hibád.
Mi?
Az enyém?
Őszintének kellett volna lenned.
- Még te vagy dühös rám? - Nem.
Igazán?
Hé!
Elképesztő vagy!
A lényeg az, hogy…
Igen?
- Hogy… - Micsoda?
- Mi van? - Ne nevess!
Bocsi.
Si-eunhoz jobban vonzódom.
- Tessék? - Ő tetszik.
Miért nevetsz?
- Leesett az álla. - Igen.
„Elképesztő vagy.”
Elég határozottan mondta.
- Igen. - Ja.
Amikor
kimondtad ezt,
mintha mérlegre tettél volna minket…
És ezzel vége.
Vége?
Azt mondod, latolgattam a kérdést?
Igen. Szóval…
Amikor azt mondtad, ő tetszik jobban…
Ha valóban így érzel…
Ha Si-eun felé hajlik a szíved,
akkor menj el!
Nem latolgatásról volt szó.
Nem? Hanem?
Számomra vége.
Gyu-ri nem ugyanezt csinálta?
- Min-wooval és Min-kyuval. - De.
- Gyakorlatilag. - Azt mondta, kettejük között vívódik.
Nem értem, miért…
Nem is tudom.
Én nem voltam elég egyértelmű.
De nem latolgattam az esélyeket.
Vagyis…
Hogy mondjam?
Akkor velem már ne számolj!
Ne foglalkozz velem!
Ha én vagyok egyedül,
aki iránt érdeklődsz, akkor mondhatod, hogy kedvelsz.
De ha két ember között őrlődsz, akkor nem kedvelsz.
Szóval…
Nem akarok ilyen emberrel együtt lenni.
Minden jót!
- Ez elég ijesztő. - Szerintem is.
„Minden jót!”
Hogy…
Ha elmondtad volna, hogy érzel irántam…
Ha megtudtam volna…
Egy pill!
Most szórakozol velem?
Szavakba kellett volna öntenem?
Amikor beszélgettünk.
Mit akartál hallani?
Hogy: „Kedvellek”?
„Érzek valamit irántad?”
„Sokat gondolok rád?” Ilyeneket?
Amikor utoljára beszélgettünk,
egyáltalán nem éreztem azt, hogy kedvelnél. Ezért történt.
Amikor elmentél,
odamentem Si-eunhoz, mert ő felkeltette az érdeklődésemet.
- Őszinte volt… - Oké.
…és egymásra hangolódtunk.
Másképp kezdtem el gondolni rá
beszélgetés közben.
- És te… - Olyan vagy egy kicsit, mint Gwan-hee?
Tessék?
Te jó ég!
Olyan vagy egy kicsit, mint Gwan-hee?
Miért?
Abból, amit elmondtál,
úgy tűnik, azért kezdett érdekelni Si-eun,
mert ő kezdeményezett.
Így lehetett érteni…
Nem így van.
- Nem ez az egyetlen oka. - Oké.
Amikor először beszélgettem vele,
nagyon jól éreztem magam, és barátnak tekintettem őt.
De hosszabban beszéltünk, és elkezdtem érezni valamit.
Persze te nem voltál ott, hogy láttál volna minket.
De az is tetszett, hogy nyíltan beszélt az érzéseiről.
- Értem. - És egymásra hangolódtunk.
Tetszettem neki,
de amíg nem voltam itt,
meggondolta magát.
Nevetségesnek tartottam, hogy nem tudott várni egy napot.
Azt mondta, ha világosabban fogalmaztam volna,
nem tette volna azt, amit tett.
De úgy vélem,
neki tudnia kellett volna, hogy érzek iránta.
Az a tény, hogy Si-eun mellett döntött,
mert ő jobban kifejezte az érzéseit,
azt jelzi, hogy nem érzett irántam semmit.
Ezért van az, hogy semmi szín alatt nem kezdek egy ilyen csávóval.
Sajnálom Si-eunt, remélem, összejönnek a végén.
Értem. Jól alakultak a dolgok.
Ez aztán telitalálat!
- Ez a lényeg. - Minden oké.
Megpróbáltam Gyu-ri helyébe képzelni magam.
Ahogy mi is beszéltünk erről,
a hozzá hasonlókat nem szokták visszautasítani,
- és nagyon magabiztosak. - Ja.
De itt, amikor úgy tűnt,
azonos platformra került valakivel,
akkor egész biztos úgy érezte, csorbát szenvedett a büszkesége.
De ha belegondolunk,
Min-woot tényleg Si-eun érdekelte a legjobban.
Egy ponton Gyu-ri Min-woot választotta, és a fiú összezavarodott.
Ebben a sorrendben történt.
- Gyu-ri ezt nem tudja. - Azt hiszi,
a fiú hirtelen gondolta meg magát.
Az történhetett,
hogy Min-woo úgy érezte, magyarázattal tartozik Gyu-rinak,
- mivel a lány kérdőre vonta. - Igen.
Ezért is említette, hogy Si-eun tette meg az első lépéseket.
De a magyarázat elgondolkoztatta Gyu-rit:
„Nem adtam tudtára a dolgot?”
„Talán nem szavakkal fejeztem ki, de egyértelmű jelzéseket adtam.”
„Nem vagy különb Gwan-heenél.”
- Így értelmezte. - Igen.
Valójában értem, hogy Min-woot mindez rosszul érintette.
- Tényleg nem volt fair. - Abszolút nem.
És legyünk igazságosak! Gyu-ri is vívódott
- Min-woo és Min-kyu között. - Igen.
Csalódtam Gyu-riban.
- Mert… - „Csalódott.”
- A mellettem ülőnek nem tetszett ez. - Nem kellett volna leereszkedőnek lennie.
Meg kellett volna adnia a tiszteletet.
Az, hogy ő az idősebb,
még nem jogosítja fel arra, hogy leereszkedő legyen.
Az interjú során elhangzottak
a fiúval szembeni tiszteletlenségről árulkodtak.
A végén kimutatta a foga fehérjét.
- „Foga fehérjét.” - Anyám!
„Semmi szín alatt nem kezdek egy ilyen csávóval.”
Ilyesmit nem illik mondani.
Begurult a fiú.
Na mindegy, biztosan állíthatom, hogy Min-woo leírta
- Gyu-rit. - Le.
- Eldöntötte a kérdést. - Ja.
Ahogy mondtad, jól alakult minden.
- Jó az irány. - Igen.
Szabad a pálya Si-eun felé.
Még találkozunk.
Nincs itt senki.
Miután dumáltam Won-ikkal, visszamentem,
és kiderült, Min-woo és Gyu-ri is beszélgettek.
De nem aggódtam egy kicsit sem,
mert biztos voltam a dolgomban, és bíztam Min-wooban.
Ezért nem volt okom aggódni.
Ha belegondolunk, ennek a napnak is vége lett.
Már csak egy nap volt hátra, és nem akartam elszúrni az időzítést.
Nemsokára vége az egésznek.
Valahogy fura.
Csak veled beszélgettem.
Meg Min-jivel.
És ez elkeserít?
Csalódással tölt el?
Igen, nagyon.
Most hogy belegondolok, Jin-seok mintha neheztelne.
- Igaz? - Nem is csoda.
Min-young szinte kezes bárány lett.
- Fordult a kocka. - Igen.
Ebben a fehér ruhában igazi barika.
- Szelídnek tűnik. - Pálfordulat.
- Ja. - Igen.
- Szomorú vagyok. - Miért?
Minden időmet veled töltöttem, erre te…
Azt hittem, kedvelsz.
Így is van.
Hát akkor?
- Miért vagy morcos? - Valaki csúnyán viselkedett.
De csak egyszer fordult elő.
Felejtsd el!
Tényleg csak egyszer.
- Akkor miért… - Máskor nem is lett volna módod.
Hogy mi?
Ne játszd a cuncimókust!
Elég! Ne játszd a kis tündi-bündit!
- Mi a gond? - Ideges vagyok.
- Mit akar csinálni? - Kimegy.
- A fiúhoz megy? - Hozzá?
Muszáj volt.
Gyere be!
Hát…
- Odament. - Ó, de jó!
- Megijedtem. - Azt hittem, a másik szobába ment.
Te jó ég!
Adjatok tanácsot!
Szívesen! Gyere be!
- Én is maradhatok? - Igen.
- Kettőtökhöz jöttem. - Mondjad!
Elbizonytalanodtam.
- Mesélj! - Mi történt?
Won-ik beszélni akart velem, de amíg vele voltam,
- Gyu-ri elkapta Min-woot. - Oké.
- És még mindig dumálnak. - Oké.
De most már elegem van.
Örültem, hogy mindketten a Pokolban vagyunk…
- Ja. - Igen.
De ez így megőrjít.
Szerintem nyugodtan közbeléphetsz.
- Azt csinálsz, amit akarsz! - Igen.
- Helyes. - Jogos önzőnek lenni,
mert nincs sok idő hátra.
Tégy belátásod szerint!
Oké.
Menjek oda?
Vállald a kockázatot!
Meg fogod bánni, ha nem teszed.
Ne bánj meg semmit! Csináld!
Gyere, elkísérlek.
Egy pillanat!
Adok nekik még öt percet, és aztán bemegyek.
Vedd le rólam!
Mit? Vegyem le?
- Mit? - Le akartam venni magamról.
Szabad?
- Tessék. - Levehetjük?
Nem gáz.
Levette a mikrofonját.
Mi van?
- Csak… - Befejeztük?
- Mi van? Még akarsz beszélgetni? - Nem…
Mikor akarjátok befejezni?
Ki az?
Mikor akarjátok befejezni?
Válthatnék szót Min-wooval?
Nem.
- Tessék? - Nem válthatsz.
- Azta! - Hogyan?
Te jó ég!
- Gyu-ri bekattant. - Jézusom!
- Ez állati: „Nem válthatsz.” - Kiborult.
- Jézusom! - Hát ez…
- Gyu-ri kikészült. - Ja.
Biztos viccelni próbált, de tökre nem volt vicces.
Ne már, Gyu-ri! Ne csináld ezt!
- Keress meg, ha befejeztétek! - Mindjárt.
Oké, várlak.
Még dumálnak.
Nem jön ki?
Nem ez a poén.
Min-woo kijön. De amikor kérdeztem, Gyu-ri mondta:
„Nem válthatsz szót vele.”
- Komolyan? - Igen.
- Mindjárt kijönnek. - Ja.
De életemben nem hallottam még ilyen fura választ.
- Gyu-riét? - Az arca…
Igen.
De bízom Min-wooban.
Hiszek neki.
De sosem lehet tudni.
Rajtad múlik, hogy valóra váltsd.
Fejezzük be!
„Fejezzük be!” Nem is hiszem, hogy ezt mondtad.
Hagyjuk most ennyiben a dolgot!
Eléggé ki voltam akadva.
Csak körbe-körbe jártunk, semmire se jutottunk,
szerettem volna minél hamarabb befejezni a beszélgetést.
- Bocsánat. - Semmi baj.
Azt hittem, már aludtál.
Nem, itt fogok aludni.
Mehetünk?
- Soká jöttem? - Tessék?
- Sokat kellett várni? - Igen.
- Jót beszélgettetek? - Mi?
Jót beszélgettetek?
- Beszélgettünk. - Értem.
Jól sikerült?
- Igen, jól. - Értem.
Jobban érzed magad?
Nem tudnám ezt így megmondani, de legalább beszéltünk.
- Értem. - Igen.
Min-woot választanád?
- Min-woot? - Rólad van szó.
- Rólam? - Igen.
Nem.
Beszélgettünk, és rájöttem, nem ő az igazi.
Vagyis
nem annyira rajtam múlott, de…
Gondolod, Min-kyu inkább hozzád való?
Lehet.
Végig kell még gondolnom, mert…
Szóval…
Csak mert ő kapható lenne rá, nem feltétlen kell élnem a lehetőséggel.
- Értem. - Nincs igazam?
Már beszélgettünk itt egyszer.
Ezért akartam idejönni.
Jót beszélgettetek?
- Mi? - Igen, ti.
Igen, jó volt.
Kicsit ijesztőnek tűnt.
Valójában…
Említettem már neked?
Mit?
Hogy Gyu-ri volt az egyik résztvevő,
- aki érdekelt. - Oké.
Tudtam, hogy Gyu-ri az.
Megmondtam neki, hogy téged választalak.
Értem.
- Muszáj volt. - Értem.
- Nem akartam hitegetni őt. - Értem.
És minden jól ment?
Elmondtam neki, mit érzek.
És…
Csak…
Nem kommunikálok jól, nem tudom, sikerült-e elmondani.
- Nem tudom. - Oké.
De egyet tudok, hogy neked nem kell aggódni.
Csak el akartam mondani.
Bocs, hogy felzaklattalak.
Pontosan úgy érzek, mint az előző beszélgetésünk idején,
vagyis ne aggódj, jó?
- Nem… - Most…
Nem aggódtam, bíztam benned.
Most már minden oké.
Csak néhány biztató szó kell.
Nem gondoltam, hogy elhúzódik a beszélgetés.
Én sem képzeltem.
- Eltartott egy ideig. Ez minden. - Előbb…
el kellett volna jönnöm.
Semmi baj.
Most már vége.
Ne haragudj, hogy megvárattalak!
- Semmi baj. - Bocsáss meg!
Tudod, mit?
Ha nem beszéljük ki a dolgokat a Pokolban, akkor nem működik semmi.
Igazad van.
- Hosszú utat tettünk meg idáig. - Igen.
Ez már az út vége, de nehéz lesz végigmenni rajta.
- „Miért olyan nehéz?” - Ja.
Nem hagy nyugodni ez a gondolat.
Egyetértek.
Hosszú és buktatókkal teli út,
de nagyon élvezem.
Te vagy az igazi.
Nekem meg te.
„Te vagy az.”
Akár egy dal címe.
Nem?
Holnap van az utolsó nap.
Így igaz.
Szeretném kiélvezni minden percét.
Jól akarom érezni magam.
Úgy legyen!
- Érezzük jól magunkat! - Jó éjszakát!
Igen.
- Feküdjünk le! - Oké.
- Holnap folytatjuk. - Úgy van.
Oké.
- Megyünk? - Igen.
Késő van.
- Jól megbeszélték a dolgokat. - Igen.
- Min-woo és Si-eun… - Biztos jól aludtak.
…hosszú, göröngyös utat jártak be.
De egyre jobban alakulnak a dolgaik.
Elválaszthatatlanok lettek.
- Pontosan. - Ja.
Min-woonak nagyon kellemetlen volt
a Gyu-rival való beszélgetés.
Biztos vagyok benne, hogy ezek után még jobban élvezte
a Si-eunnal töltött időt.
- Bizony. - Igen.
„Te vagy az igazi.” „Te meg nekem.”
Nem gondoltam, hogy kimondja.
PARADICSOM YUN HA-JEONG ÉS YUN HA-BIN
De szép a naplemente!
- Látod onnan? - Igen.
Milyen onnan?
- Nem látom. - Gyere ide!
Dőlj hátra!
- Most látod? - Igen.
A Pokol sem volt rossz.
- De ez… - Szép, mi?
Egészen más itt, de nagyon szép.
Szerettelek volna idehozni.
Sajnálom, hogy nem sikerült.
Semmi gond! Ne mondj ilyet!
Furán érzem magam, nem vagyok valami jó ebben.
Na de mindegy,
kösz, hogy elhoztál.
- Tyű! De jól néz ki! - Azta!
Jó étvágyat!
Neked is!
Ugye milyen finom?
Először nem akartam pizzát enni.
Nem tudjuk egymás korát.
Ideje megkérdeznem.
Én leszek az egyedüli, aki tudja.
Hány éves vagy?
Én?
- 31 éves vagyok. - Mi?
Hogyan?
Komolyan? Fiatalabb vagy, mint gondoltam.
Egyedül én tudom a korodat.
- Egyedül te tudod pontosan. - Igaz?
Úgy tippeltük, hogy te vagy a legidősebb vagy majdnem.
Gwan-hee a legidősebb.
- Valóban ő. - Idős.
Megpróbál fiatalosan viselkedni, de öreges.
Bár nem hiszem, hogy ezt tudja.
- Bírom Gwan-heet és Ha-jeongot. - Ja.
- Én? - Érdekel a munkád is.
Színész vagyok.
- Komolyan? - Igen.
Színész vagyok.
Jelenleg független filmekben játszom.
Ha a meghallgatás után kiválasztanak,
elkezdem megtanulni a szövegemet.
YUN HA-BIN, 31 SZÍNÉSZ
Mi a véleményed?
- Ilyesmire gondoltam. - Tényleg?
A korodat nem találtam el.
Értem.
Tudod, mi az érdekes? Másképp érzem magam most.
Miért?
Jobban ízlik az étel, mert nyugodtabb vagyok.
Eddig mindig úgy éreztem, beszélgetnem kell evés közben.
És így is tettem.
De most a kaja a fontos.
Igaziból nem szeretek beszélni evés közben.
Értem.
A telómat sem nézem.
Tényleg?
- Tévét sem. Csak eszem. - Aha.
Azt kéri, hogy ne beszéljen?
Ugye?
Ha-bin így értelmezte.
Most, hogy mondod, én is.
Ebben van némi alkohol.
Becsíptél?
Kicsit szédülök.
Komolyan?
Ezért lettél olyan csendes?
- Azt hiszem. - Fáradt vagy?
Mindig olyan vidám és energikus vagy, most meg csendes.
Általában ilyen vagyok kettesben.
Gwan-hee is azt mondta, csendes lány vagyok.
Igen?
Csak ketten voltunk itt akkor.
- Innen mentünk a Pokolba. - Igen.
És beszélgetés közben nyugodt voltam.
Általában így társalgok.
Szóval csendesnek gondolt,
de túl vidám vagyok társaságban.
Mondta, így nem tudott eligazodni rajtam.
Értem.
Végül mégis Gwan-hee a téma.
- Folyton róla van szó. - Igen.
Vissza akarok menni a Pokolba.
- Igen? - Te nem?
Menj egyedül!
Jó, akkor maradok.
Jól hangzik.
Tetszik ez a hely.
Kérdeznék valamit.
Hallgatlak.
Miért akartál
a Paradicsomba jönni velem?
Hogy miért?
Hát…
Sokat gondolkoztam rajta, miért téged választottalak.
Oké.
És…
Kerestem rá a választ.
És miközben ezen elmélkedtem…
Talán mert inkább csak gondolkoztam…
Te…
Vagy tényleg túl sokat agyaltam ezen…
De úgy éreztem, itt szeretnék beszélgetni.
- Miért érdeklődsz irántam? - Én…
- Azt akarom mondani… - Oké.
…hogy éreztem valamit.
Egymáshoz valók vagyunk.
És a kisugárzásod megnyerő volt.
- Igen? - Igen.
Nyugodtság áradt belőled,
és mindezt magamban tartottam.
Igen?
Értem.
Egészségedre!
Én is kérdezek valamit.
Arról van szó…
- Egy cukorkát adtál. - Igen.
Volt más is, akinek szívesen adtál volna?
- Hogy én? - Igen.
Volt más is, akinek szívesen adtál volna?
- Hogy én? - Igen.
Egy pill! Azt hittem, tudod.
Mit? Hogy nekem adtad?
Nem azt.
Akkor mit?
Hogy Gwan-heet kedvelem.
- Nem tudtam. - Nem?
- Valóban nem. - Így volt.
- Az elején? - Igen.
Értem.
Akkor miért nekem adtad? Hogy történt ez a dolog?
Gwan-heevel?
Sokat veszekedtünk.
Oké.
És egyszer mérges lettem.
Értem.
Az történt, hogy egyre-másra ismerkedett a többiekkel,
és egyáltalán nem törődött velem.
Azt akarta, hogy én kezdeményezzek.
- Ez a lényeg. - Oké.
És akkor te odajöttél hozzám…
Amikor rosszkedved volt?
- Igen. - Értem.
És ezért kaptad te.
Oké.
Vagyis eredetileg Gwan-heenek szántad,
de végül nekem adtad, igaz?
Igen.
- Ha-bin egy kicsit sértve érzi magát. - Ja.
- Túl egyenes a lány. - Igen.
Régóta nem ettem ennyit.
…tele vagyok.
- Hogy mondod? Álmos vagy? - Igen.
Akkor feküdj le!
Elálmosodom az alkoholtól.
Úgy látom, jóllaktál.
Még nem.
Eszem egy kis tteokbokkit,
mert mondtad, hogy finom.
Nem kell! Ne egyél!
Azt mondtad, sok mindenről akarsz beszélni.
Igen.
KÉT NAPJA
Nem akarok…
itt beszélgetni veled.
A Paradicsomban szeretnék.
- Beszélhetünk? - Nyíltan és őszintén akarok beszélni.
Nagyon sok mindent akartam mondani.
De már nem akarsz?
- Nem erről van szó. - Oké.
Már nem érzem szükségét.
- Értem. - Oké.
Az az érzésem,
hogy félretehetem ezeket, mert…
- Jól vagy? - Nagyon jól érzem magam.
- Mi? - Hogy?
Mi a…
- Mit mond? - Micsoda?
- Egy pillanat! - Mi van?
- Jól vagy? - Nagyon jól érzem magam.
Élvezem ezt a kényelmet és nyugalmat.
Nem tudom. Most, hogy így érzek a jelenlétedben,
már nem is akarok kérdezni semmit.
Miután rendeztem a gondolataimat, el is engedtem azokat a kérdéseket.
Hogy?
Atyaég!
Miután rendeztem a gondolataimat, el is engedtem azokat a kérdéseket.
- El is felejtettem. - Fel kellett volna írnod.
„Mit kérdezzek Ha-jeongtól a Paradicsomban?”
- „Azt kérdezném…” - Miért?
Én ennél spontánabb alkat vagyok.
Igen?
Amikor a Pokolban voltunk,
úgy tűnt, nagyon sok mindent szeretne megosztani velem.
De végül nem akart beszélni,
és ezért csalódott voltam.
Igazából nagyon sok kérdésem lett volna.
De mivel olyan sokat voltam a Pokolban,
az ott érzett izgalom és feszültség
valahogy elpárolgott belőlem a Paradicsomban.
Mintha kiürültem volna.
Sajnáltam Ha-jeongot,
mert nem tudtam rendesen beszélgetni.
Talán tanácstalan? Mi történt?
Nem biztos, hogy helyesen értelmezem.
Szóval nem azért nem kérdez semmit,
mert tudja, hogy a lány Gwan-heeért van oda,
- hanem mert megkönnyebbült? - Fesztelenül érzi magát.
„Kiélvezem ezt a pillanatot, nincs szükség kérdésekre.”
„Mit is mondhatnék?”
A pillanat szépsége.
Totálisan másképp reagál, mint a legtöbb ember.
A Paradicsomban mindig tetőfokára hág a feszültség.
De nála elmúlt a varázs.
Ezért nem akart beszélgetni.
Ebből a szempontból nem passzol Ha-jeonghoz.
- Így jó? - Igen.
Nem arról van szó,
hogy nem akarok beszélgetni.
Csak nehezemre esik.
Miért?
- Biztos van valami oka. - Igen.
Most úgy látom…
Persze, szerinted nem nagy ügy,
de számomra igen…
Vagyis nagyon nehezemre esik megnyílni.
Értem.
Gyerekkorom óta ilyen vagyok.
Vagyis az idők során egyre nagyobb nehézségekbe ütközött a dolog.
Értem.
Tudod, mi van?
Ha nem beszélsz, nem derülnek ki dolgok.
Csak mondd el!
Hogy? Mégis hogy csináljam?
Mondjuk, nem tudod, mióta tetszem neked,
akkor mondd azt: „Nem tudom, mióta tetszel nekem,
de vonzónak talállak.”
Csak mondd el őszintén!
De csak hablatyolsz összevissza.
Te jó ég!
Jaj!
Tökre bírom.
Tegyük, fel, hogy vonzódom valakihez.
És el is mondom neki.
- Oké. - De a személy nem viszonozza.
Akkor vége.
Miről beszélsz?
Tegyük fel, hogy tetszik valaki, és én is neki.
Akkor mi ketten…
Elvesztettem a fonalat.
Fogalmam sincs, mit akarsz mondani.
Úgyhogy inkább alszom.
„Úgyhogy inkább alszom.”
Sokan beszélnek éneklő hangon, mint Ha-jeong.
- Komolyan? - Igen.
„Fogalmam sincs, mit akarsz mondani.”
„Úgyhogy inkább alszom.”
Tényleg így beszélnek.
Értem.
HYE-SEON ÉS GWAN-HEE
Kint alszol?
Aludjunk együtt?
Jól van. Kimegyek.
Tegyük ezt a dívány mellé!
Így jobb lesz. Rövid a dívány.
Ott szoktam aludni.
- Úgy, hogy lelóg a lábad? - Igen.
Tudsz úgy aludni?
Jobb, mint a Pokolban.
Ezért vagy olyan fáradt.
- Van egy kérdésem. - Igen?
Csak dívány van vagy együtt alvás?
Aludjon a másik ágyban!
- Ezt mondta Hye-seon is. - Ő is.
Lehet, hogy Gwan-hee túl jól ismeri magát.
Aha.
- Mert hogy átgurulna? - Igen.
Nem lehet tudni.
Tényleg eszébe jutott.
Akkor figyelmes volt.
Gwan-hee az önmérséklet híve.
Nem, azért csinálja,
- mert nincs önkontrollja. - Igen.
Így azt lehet hinni, hogy mégis van.
- Előre gondolkozik. - Igen.
- Baleset-megelőzés. - Szuper!
Okos vagy.
NYOLCADIK NAP
A VÉGSŐ DÖNTÉS ELSŐ NAP
Megijesztettél.
- Jaj! - Hogy jobb?
- Mi? - Leengedjem a hajam…
Oké.
- Engedd le! - Oké.
- Amikor Min-jivel voltam itt… - Igen?
Fura érzés volt itt lenni valakivel, akit alig ismerek.
De veled olyan érzés itt lenni,
mintha már két éve járnánk.
Két éve?
Másodszor itt lenni egész más.
Egyetértek, egész más.
Talán azért, mert tegnap olyan jót beszélgettünk.
Érted, mire gondolok.
- A hangulatra? - Így együtt vagyunk.
Maga az érzés.
- Ha együtt távozunk… - Igen?
…gondolod, hogy utána is találkozunk?
Igazi párként.
Mindig kérdez, ahelyett, hogy kitárulkozna.
- Ő a Ha gyerek. - Igen.
A lánynak vissza kéne kérdezni.
Ő a Ha gyerek.
A Ha gyerek.
- Ha együtt távozunk… - Igen?
…gondolod, hogy utána is találkozunk?
Igazi párként.
Hadd gondoljam át!
Szívesen megpróbálnám.
Ha feltesszük, hogy tetszem neked, akkor mi lenne az oka?
Látjátok? Megint ezt csinálja.
- Ha gyerek. - „Ha gyerek?”
Nem is vettem észre,
de egyre több dolog van, ami tetszik benned.
Szórakoztatónak tartom.
Sok olyan tulajdonságod van, amiket kedvelek a fiúkban.
- Például? - Nem mondom meg.
Fogalmam sincs, miről beszélsz.
Van valami
szánalmas a gyerekben…
Ezt nem kellett volna.
Nincs itt, ugye?
Nem gond.
- No para. - Mondd bátran!
Tudjuk, miről beszél.
- Mindannyian. - Ja.
Gwan-hee idősebb nálam,
de néha olyan gyerekes.
Úgy tűnik, azt szereti, ha a nők kezdeményeznek.
Szerintem ez kedves dolog.
Ez az utolsó áfonyás sütink.
De rég ettem bundás kenyeret!
Nem is kell többet a Paradicsomba jönnöm.
Kiélveztem a dolgokat.
Sokkal jobban, mint képzeltem.
- A bingsu már megérte. - Igen.
Mikor fogok legközelebb így dőzsölni?
Meghallod a jelzést,
- és egyedül távozol. - Jaj!
„Egy új férfi résztvevő vár odakint.”
És a női résztvevő?
Megint mész?
Persze.
Két szelet mangó.
- Edd meg! - A tiéd.
- Megeheted. - Eleget ettél tegnap?
Nem arról van szó.
A mangó rád emlékeztet.
Hát ez állati! Nem lesz ilyen még egyszer!
Ha itt lenne a telóm, csinálnék egy képet rólad,
az a kép, ahogy itt vagyunk,
és együtt reggelizünk,
nagyon sokat jelentene a számomra.
Az előbb is eszembe jutott.
Ez a közös reggeli
a legemlékezetesebb pillanat.
Az az igazság…
Amikor találkoztunk,
nem hittem volna, hogy meggondolom magam.
De aztán olyan sok minden történt.
De most visszaértünk,
és nem is tudom leírni, mit érzek pontosan.
Fogadok, Min-jinek is ezt mondod.
„Mintha az exem lett volna.”
- Telitalálat. - Baromira ismeri.
- Egyformán gondolkozunk. - Pontosan.
Fogadok, Min-jinek is ezt mondod.
„Mintha az exem lett volna.”
Ha találkozom Min-jivel…
És megszólít engem, meghallgatom, mit akar mondani.
Kíváncsi vagyok.
- Meghallgatod? - Igen.
PARADICSOM MIN-JI ÉS MIN-KYU
Nem fogsz ma bőgni?
Nem.
Kacarászni fogok.
Őszintén elmondom Gwan-heenek, mi történt.
Elmondom, hogy fontos neked,
hogy egyfolytában aggódtál érte,
még vacsora közben is.
Azt is elmondom,
egész idő alatt róla volt szó.
Oké, jó lesz.
- Min-kyu jó fej. - Nagyon.
- Igen. - Min-kyu
rendkívül éretten viselkedik.
Ne aggódj annyira!
- Nyugi már! - Nem aggódom.
Miért? Úgy nézek ki?
Egész este paráztál.
- Egész este… - Nem.
- Feldúlt voltam. - Ja.
Azt tudom.
Jaj, ne!
Nem néz oda.
Ne szólj hozzám!
Ne!
Azt mondta a fiú, hogy pszt!
Gwan-hee így poénkodik.
Dőlj a vállamra és szundíts!
Dőlj a vállára!
Csak nyugodtan!
Azta! Nézzétek a szitut!
Gwna-heet körbeveszi a trió.
- Igen. - Így van.
- Te jó ég! - Mit fog csinálni
Gwan-hee?
- Szerintem… - Döntött már?
Valaki odamegy hozzá
tíz perccel a végső döntés előtt.
Bárki legyen is az…
Semmi sem biztos, amíg Gwan-hee meg nem hozza a végső döntést.
- Igazad van. - Érdekes lesz látni,
hogyan viszonyul Min-jihez a Pokolban.
- És ott van Ha-jeong. - Mi?
- Hogyan? - Már én sem hiszek bennük.
De mit is mondott Ha-jeong?
- „Visszakanyarodik.” - Így van.
- Reméli. - „Ha-jeonghoz.”
Pontosan.
- Hálás vagyok Gwan-heenek… - Ja.
…mert már közel a végjáték,
és még mindig nem tudjuk, kit választ. Nagyon jó.
- Tovább izgulhatunk. - Ja.
- Így van. - Ha egyértelmű lenne, nem érdekelne.
Valljuk be, a srác aranyat ér a műsorban.
- Abszolút. - Uncsi lenne nélküle.
POKOL
- Remélem, ma úszunk egyet. - Jó lenne!
Ha bemegyünk a vízbe, pár embert lenyomok a víz alá.
Egy párat.
- Kösz. - Szívesen.
- Szia! - Később tali!
- Egy szobában vagytok? - Igen.
Ha ez így van, vágj fel Si-eun előtt!
- Menj csak! - Szia!
Sziasztok!
Szia!
- Azta! - Milyen volt?
- Nagyon csini vagy. - Igen?
Mondd el, milyen volt! Kíváncsiak vagyunk.
Csalódtam.
- Mi? - Tényleg?
Nem azért.
- Csalódtál? - Én akartam őt.
- Igen. - Abból a szempontból volt rossz,
hogy nem nagyon szeret beszélni magáról.
- Értem. - Tényleg kíváncsivá tett.
A Paradicsomban akart beszélni.
Mivel itt vannak bizonyos szabályok,
ezért inkább a Paradicsomban akart beszélni.
De amikor odaértünk, azt mondta, annyira jól érzi magát,
hogy már nem is akar semmit kérdezni,
már nem volt kíváncsi.
- Tényleg? - Igen.
- Nem érdekelte? - Nem.
Fura egy pasas. Így udvarol?
Mintha azt mondaná: „Minek vacakolni? Tetszel nekem.”
„Mindegy, mit érzel.”
Ilyesmi lehetett.
Fura egy gyerek.
Nem gondoltuk volna.
Azt hittük, Ha-bin kiönti neked a szívét,
és te is megenyhülsz.
Így képzeltem.
Mást kellett volna választanom.
- Értem. - Így érzek.
Tényleg azt hittem, hogy Ha-bin és Ha-jeong…
- Milyen volt? - Jól néztetek ki.
Beszélgetni se kellett, annyira jó volt együtt.
- Értem. - Éhes volt a lány.
Mondtam neki, egyen.
Beszélgettetek?
- Persze. - Értem.
És ti mit csináltatok?
Mind azt hittük, hogy ti sokkal jobban fogjátok érezni magatokat.
- Nagyon klassz volt. - Valóban.
Beszéltél Si-eunnal, Min-woo?
- Először Gyu-rival. - Aha.
És utána beszéltem Si-eunnal.
Semmi különös. Tök jó volt.
- Mi volt? - Dűlőre jutottatok?
- Hát… - Igen?
Min-woo már döntött.
És én is.
De kiderült, hogy sokkal jobb fej, mint gondoltam.
Egyenes és őszinte.
- Szuper! - Király!
- Komoly döntés. - Az.
Min-woo remek pasi.
- Jó fej. - Még jobban belezúgtam.
Én is döntöttem tegnap. Nem fogok változtatni rajta.
- Király! Későig fent voltatok? - Jó nektek!
Biztos vagyok a dolgomban.
Won-ik nagyon klassz ember,
de nem érzek iránta semmit.
Oké.
Won-iknak is van min elmélkedni.
Igaz?
Furdal miatta a lelkiismeret.
De ha erre pazarlom az időmet,
akkor nem lehetek hű az érzéseimhez.
Ezért döntöttem Min-woo mellett.
Úgy örülök neked.
- Jól érezted magad? - Igen…
Igen, csak…
Jó volt?
Olyasmiket csináltunk,
- hogy wellness meg ilyesmi. - Ja.
- Jó neked. - Ilyesmi volt…
- Odanézz! - Most szerzett tudomást róla!
Mondta, hogy nem szabad.
Kétszer voltam ott ugyanazzal.
- És milyen volt? - Si-eun, igazad volt.
Másodszor teljesen más.
- Ugye? - Igen.
- Egész más volt. - Nem is tudom,
miért hittem azt, hogy nem lesz jó kétszer.
- De… - Sokkal jobb, nem?
- Fesztelenebb az ember. - Igen, egész más volt
- ezúttal. - Ja.
Jobban tetszett Gwan-hee, miután Hye-seonnal ment a Paradicsomba.
Rájöttem, mennyire tetszik.
Néha csak akkor jön rá ilyesmire az ember,
ha valaki mással látja a választottját.
Ez része a folyamatnak.
Amúgy Min-ji nem semmi csaj.
Azt mondta nekem, szeretett volna első lenni a viadalon.
Amikor megkérdeztem, miért, azt mondta, téged akart elvinni.
- Téged akart választani. - Engem?
- Ezt mondta. - Értem.
Csak lazán dumálgattunk,
és engem lenyűgözött, mennyire eltökélt volt.
Értem.
Most biztos fő a fejed.
Biztos Min-jit választja.
Egyelőre Hye-seon mellett állok.
Bár az első benyomások alapján Min-ji van közelebb az ideálomhoz.
- Értem. - Ő jön be nekem,
de Hye-seon lenne az,
akit elvennék feleségül.
- Értem. - Igen.
Most szórakozol!
- Elképesztő figura! - Kivagyok!
- Nem bírom. - A felvétel után
mindig masszázst kapok.
Beállt a nyakam.
- Nagyon merev. - Nem bírom ezt tovább.
Hye-seont venném feleségül.
- Értem. - Igen.
- Ilyen előre gondolkozol? - igen.
- Ne már! Tervei vannak! - Ne szaladj előre!
- Így érzek most. - Oké.
A helikopteren ültünk, én Hye-seon és Min-ji között voltam.
Direkt odaültem.
- Értem. - Kíváncsi voltam magamra.
- De… - Szerintem…
Az egyik lányt megnyugtatta.
- Igen. - De a másikat felzaklatta.
Érzelmi hullámvasút volt.
Elég feszült volt a srác.
Mert a lány elsírta magát.
- Min-ji? - Igen.
- Miért? - Sírt a gépen.
- A helikopteren? - Nem tudtad?
Sokat sírt.
- A gépen? - Igen.
- Nem voltam ott? - Mellette ültél.
Ott sírt mellettem?
- Miért? - Nem tudtam.
Gwan-hee nem tudta.
Nem.
Az ilyesmi hat rá.
Nagyon is.
Megrendülve fogadta, hogy a lány sírt miatta.
Jézusom! Ez eszméletlen!
Nem látom ennek a végét.
Ki tudja, mi lesz most?
Sokáig bőgött.
- Nem tudtam, mit tegyek. - Hogyhogy?
- Miért sírt? - Jó kérdés.
Mert megbántották.
Jól érezte magát a randin a Paradicsomban.
Igen. Együtt voltak ott.
Nem tudtam, hogy sírt.
Mielőtt Min-ji döntött volna,
megkértem, hogy Jin-seokot válassza.
De ő Min-kyut vitte magával.
Ez felbosszantott,
és amikor Min-ji beszélgetni akart,
semmibe vettem.
Mondták, hogy ez nagyon fájt neki,
és sokat sírt emiatt.
Nem is vettem észre,
de amikor Min-kyu elmondta, nagyon megrázott.
Bárcsak ne tudta volna meg!
- Bárcsak ne! - Kész Möbius-szalag.
- Nincs vége. - Gondolom, Gwan-hee
beszélni fog vele.
Tök mindegy. Nyilván fog.
- Megőrülök. - „Hallom, sírtál.”
Szerintetek az ideálja lesz a befutó?
Vagy a potenciális neje?
Senki sem tudja, maga Gwan-hee sem, és a szülei sem.
Senki se tudja, maga Gwan-hee sem.
- Ő sem? - Igazad van.
- Nem tudja. - Fogalma sincs.
- Így van. - Mindkét nőt kedveli,
- de ki tudja… - Nehéz megjósolni.
De ami Gwan-hee döntését illeti,
az lesz a mérleg nyelve, hogy mit kedvel jobban.
A kényelmet vagy a bizsergést?
Ha bizsergés, akkor Min-ji.
De ha kényelem, akkor Hye-seon.
Ha-jeong már semmiképp nem lehet?
Kizárt.
- Hát… - Én még reménykedem,
de tényleg nem valószínű.
Szia, Min-woo!
Bejössz?
Azta! Mi van?
- Tyűha! - De király!
Beleugrottak.
Min-kyu!
Ez csúcs!
Szuper!
Hé, épp…
- Kapjuk el! - Mi van?
- Ne már! - Kapjuk el!
Gwan-heet akarták lenyomni.
Mássz be, én fogom erősen!
Óvatosan!
Ez az!
Nyomjuk le!
- Rámosolygott Si-eunra! - Te jó ég!
Olyan vagy, mint egy ananász!
Emberi ananász.
- Hali! - Fordítsd fel!
Hé!
Segítség!
Na, gyere!
Miért nem jössz be, Min-ji?
Nincs olyan cipője.
- Odaadom az enyémet. - Nem kell.
- Jó így. - Vedd fel!
Tessék!
A lábamra!
Neked nem kell?
Nem, kösz.
- Jaj! - Látta ezt?
Jaj! Félek!
Várj csak!
- Fotózás is lesz? - Igen.
Hé!
Amíg én kisírtam a szemem,
ezek ketten viháncoltak a Paradicsomban.
- Te jó ég! - Szóval amíg sírdogáltam,
ezek jól mulattak a másik szobában.
Ez borított ki teljesen.
Nagyon jó kedvük volt másnap.
Igen.
De Gwan-hee esetében sosem lehet tudni.
- Igaz? - Az az érzésem,
engem fog választani.
- Miért? - Jobban érzi magát velem.
Ez látszik, nem?
Én jövök be neki.
Igen? Ezt mondta?
Igen. Beszélni is akart velem, de nem őt választottam.
Azta! Akkor annyi!
Mondd meg őszintén! Jó vagyok nála?
Ki tetszik neki jobban mások szerint?
Kiről beszélsz?
Gwan-heeről.
- Légy objektív! - Hát…
Elment tegnap.
Nem tud dönteni, mi?
Azt hiszem, nagy dilemma előtt áll.
Ez érthető.
Igen.
Egyértelmű jeleket fogok küldeni.
- Jó. - Hogy segítsek dönteni.
Igazad van.
Még nem tértem magamhoz, hogy Min-ji sírt.
- Tőlem tudtad meg? - Igen.
Hogy érezted magad a helikopteren?
Aggódtam Min-jiért.
- Min-jiért? - Igen.
Egyértelmű.
Úgy tűnt, mintha járnátok.
Hye-seon…
Ma van az utolsó randilehetőség
a végső döntés előtt.
Reméljük, mindenki élvezni fogja a randit.
Döntenem kell Hye-seon és Min-ji között.
Várd ki, mit lép Gwan-hee!
Azt kérte, ne beszéljek vele.
Ennek ellenére.
A feliratot fordította:Hegyi Júlia