IADUL CELOR SINGURI
INFERN
Ai hotărât între Min-woo și Min-kyu?
Încă nu.
Înțeleg. Sunt foarte diferiți, nu-i așa?
În ritmul ăsta, decid abia la sfârșit.
Cred că Min-woo e drăguț.
- Este. - Nu-i așa?
- Chiar este. - E ca un cățeluș.
- Da. - Corect.
Ai vorbit cu Min-woo?
Nu.
Înțeleg.
Trebuie să vorbești și cu el.
Asta contează, precum și sincronizarea.
Ce a făcut ieri?
- Min-woo? - Da.
Am stat împreună.
Am vorbit despre grijile noastre.
Ții minte că lui Min-woo îi plăcea inițial de Si-eun?
Dar, când a fost în Paradis cu tine,
a zis că era agitat, dar s-a simțit bine.
Dar cu Si-eun pare să se simtă relaxat.
Asta e o problemă și pentru Si-eun.
- Pentru Si-eun? - Da.
E clar pe cine va alege ea.
Pe Min-woo.
Poftim? Nu, pe Won-ik.
HANHAE, JIN-YOUNG, JIN-KYUNG, DA-HEE, KYUHYUN
- A înțeles greșit. - Habar nu are!
- Când ești acolo, nu înțelegi nimic. - Da.
Gyu-ri trebuie să iasă.
- Da. - Trebuie să vadă cu ochii ei.
Poate că încearcă să evite soarele.
Poftim? Nu, pe Won-ik.
- Serios? - Nu e nimic cu Min-woo.
Cred că Si-eun îl va alege pe Min-woo.
Poftim?
Dar nu au fost în Paradis și nu se mai pot duce acum.
Trebuie să te duci în Paradis cu cineva
ca să fii sigură înainte de a-l alege.
- Da. - Nu crezi?
Mie mi se pare că e ceva romantic între ei.
O dorință de a afla mai multe, din curiozitate.
Și faptul că încă nu e sigură, după ce a vorbit așa de mult cu Won-ik…
Da, dar nu sunt sigură nici de Min-kyu.
Nu sunt sigură nici de Min-woo.
Poate că ai dreptate.
Sigur este greu pentru toți.
Mă întreb ce o să mai fie.
- Greșește! - Ei sunt, practic, în Paradis.
Nu am știut ce să cred când a spus „Won-ik”.
- Numele lui Won-ik se aude mereu. - Nu?
- Dar e menționat doar în trecere. - Da.
Îmi pare rău.
Se pare că Gyu-ri nu știe ce se petrece.
Dar acum, că amândoi sunt în Infern, o să vadă clar, nu-i așa?
Sunt curioasă să văd
- …cum i se schimbă expresia. - Da.
Brusc, l-ar putea vedea pe Min-woo fericit alături de Si-eun.
O să fie șocată.
- Da. - Ar începe să observe câte ceva.
Cred că da.
Hai să facem o poză aici!
Bună idee!
A venit fluxul.
Ce frumos e!
- În sfârșit, facem poze! - Da.
- Ești aici. - Poftim?
- Nu te-ai dus în Paradis. - Ți-am zis că nu mă duc.
Se poartă de parcă avea de ales!
Trebuie să fii ales ca să te duci.
Ceva de genul: „Vezi? Ți-am spus că nu mă pot duce!”
- E pretențios, dar drăguț. - Da
Ți-am zis că nu mă duc.
- Dar ai fi putut. - Poftim?
- Ai fi putut. - Ține-te de mine.
- Ce frumos este! - Facem o poză de grup?
Vrei să faci o poză cu Min-young?
Vino, fosta mea soție!
„Fosta soție”?
- Vai, fosta soție… - Scuze.
Încercați să arătați bine.
- Da? - Uită-te la mine.
Unu, doi, trei.
Putem face un selfie?
- Este… - Ce e asta?
Am făcut poza din greșeală.
Da? Dar a ieșit bine.
- Cred că da. - Da.
- Îi ascultă! - Trage cu urechea la ei!
Da!
Acum știe.
- Nici măcar nu se uită la poză. - Da.
Cine urmează? Min-woo și Si-eun?
Da. Câte una pentru fiecare.
- Da. Pe rând. - Bine.
Se pricepe cineva să facă poze?
Eu nu mă pricep.
- O să stau în față. - Bine.
Ar putea ieși bine.
Unu, doi, trei.
Gyu-ri le face poza?
- E tare distractiv în Infern! - E…
Sper că a ieșit bine. Ne-am ținut respirația.
- Și am încleștat fălcile. - Nu?
Azi sunt foarte fericită.
Nu vreau ca perioada asta în Infern să se termine.
Aprindem artificii?
- Da. - Bună idee!
Facem multe lucruri noi aici.
- E mai bine ca în Paradis? - Ce?
- E mai bine ca în Paradis? - Sigur.
- Să-ți dau mâna? - Da.
Trebuie să-l înfigi în pământ și să-l aprinzi, nu?
- L-am înfipt. - Cum ai făcut?
Să mai înfig câteva și aici?
- Da. - Da, încearcă.
Dă-te la o parte!
Așa. Stai o clipă!
- Vai! - M-am speriat!
Ce frumos e!
- Sunt mereu împreună. - Da.
- Si-eun nu se desparte de el. - Da.
Ce frumos e!
E foarte frumos!
Repede, dați-vă la o parte!
Mi-e frică.
Gyu-ri păstrează distanța.
- Da. - Așa e.
- Sunt sigur că acum își dă seama. - Da.
Își dă seama că a greșit.
- Vai! - E superb!
Ce frumos e!
E minunat!
E foarte frumos!
- Si-eun îi privește. - S-a uitat la ei.
Si-eun nu e atentă la artificii.
- Nu. - Așa e.
Scânteile sunt în ochii ei!
E foarte frumos!
- Ne trebuie o poză cu asta! - Da.
- Poftim. - Mulțumesc.
Ce frumos e!
De ce ești așa de tăcută?
Nu mă simt prea bine.
Cred că am nevoie de timp ca să mă gândesc.
Da.
- Începând de azi… - Da?
Cred că trebuie să vorbesc azi cu Min-woo.
Ce-ai zice s-o faci acum?
Nu știu ce să fac mai întâi.
- Nu știu dacă să-i vorbesc… - Da.
…sau să aștept să înțeleg ce vreau.
Înțeleg.
- Nu mă simt bine. - Înțeleg.
- Te tulbură multe. - Da.
Bine.
Min-woo, te duci să faci duș?
Nu.
- Vrei să te duci primul să-i vorbești? - Tu vrei?
- Păi… - Nu-i nicio problemă.
Pentru mine nu contează.
Du-te tu primul.
- Bine, mă duc primul. - Bine.
Da?
Ce mai faci? Vrei să vorbim?
Bine.
Ei doi nu-s făcuți să fie împreună.
Ți-au plăcut artificiile?
Da, foarte mult.
De mult nu am mai aprins artificii așa.
A fost frumos.
- Nu! - Vai!
- Expresia ei… - Fața ei!
Si-eun se exprimă foarte clar.
- Da. - Așa e.
- Nu-i dă nicio șansă. - Ce tare!
Ți-e frig?
- Sunt îmbrăcată bine. - Bine.
Sincer, când am deschis ușa,
credeam c-o să fie Min-woo, nu Won-ik.
Chiar țineam să vorbesc cu Min-woo,
dar, fiindcă nu era el,
nu mă puteam concentra asupra discuției.
Cred că voiam să plec cât mai repede posibil.
Ce faci?
Poftim?
- Eu? - Da.
Mă duceam în camera mea.
- Hai să vorbim acolo. - Bine.
Pot să-ți iau pătura?
Da.
Ce este? S-a întâmplat ceva?
Credeam că sunt bine, dar…
Știi cum e.
Când se adună atât stres
încât te afectează fizic.
Nu te simți bine, nu?
Ba mă simt mai bine.
Nu ești ca de obicei.
M-am mirat.
Sper că mâine o să fie mai bine.
Spune ceva.
Ce?
Ce vrei să auzi?
Spune-mi ce-ai mai făcut în Infern.
Ai fost cuminte?
CU O ZI ÎNAINTE
Mi-a plăcut mult să vorbesc cu tine în Paradis.
De atunci mă tot gândesc la tine, așa că am vrut să-ți vorbesc.
Aici, cel mai mult mi-a plăcut cu tine, în Paradis.
Așa că o să fiu mai sincer despre ceea ce simt.
Dacă o să mă duc, să fii cuminte!
Sigur că da.
Suntem blocați aici. Probabil o să mâncăm împreună.
Să nu faci prostii!
Dacă o să te duci?
Asta a fost ieri.
- Da. Ea i-a spus să fie cuminte. - Da.
N-a mers cum voia ea.
El nu a ascultat-o.
Ai fost cuminte?
Poftim?
Ai fost cuminte? Te-ai purtat frumos?
Ieri m-am gândit la multe.
Sincer, nu știam ce simți.
Mi-era greu să știu ce crezi despre mine.
În Paradis a fost frumos.
Dar nu mi-am dat seama ce simți pentru mine.
- Și? - Așa că…
După cum ți-am spus înainte,
eram curios despre Si-eun.
Deci ai vorbit cu ea?
Da, azi.
Am vorbit.
De ce te uiți așa la mine? De ce nu spui nimic?
Și după aia?
Cum a fost discuția cu Si-eun?
Si-eun a fost deschisă și antrenantă
și i-am descoperit o nouă latură când am vorbit cu ea.
Astăzi?
E mirată.
Astăzi?
Am mai vorbit.
Dar azi cred că am luat o hotărâre.
Ți-am spus să fii cuminte, dar se pare că n-ai fost.
Nu-mi plac băieții
care nu mă ascultă,
- Min-woo. - Poftim?
Cum adică?
Ți-am spus să fii cuminte.
De ce crezi că am spus asta?
Știu. Țin minte că mi-ai spus asta.
De ce nu m-ai ascultat?
Cred că nu am fost sincronizați.
Ce tot spui acolo?
Am spus asta tocmai ca să fim sincronizați.
De asta ți-am spus să fii cuminte o zi.
Îl ceartă?
Poate din cauză că e mai mare.
- Îl interoghează. - Parcă-i profesoară.
- „Nu-mi plac băieții care nu ascultă.” - „Min-woo.”
El parcă ar fi certat.
- E ca o profesoară. - „Min-woo, ți-am zis să fii cuminte!”
E înfricoșătoare.
De asta ți-am spus să fii cuminte o zi.
E vina ta.
Nu-i așa?
Vina mea?
Trebuia să fii mai directă.
- Te-ai supărat pe mine? - Nu.
Serios?
Ești incredibil!
În orice caz…
Ce?
- Eu… - Tu ce?
- Ce e? - Nu râde!
Bine.
Înclin mai mult spre Si-eun.
- Poftim? - Înclin spre ea.
De ce tot râzi?
- E consternată. - Da.
„Ești incredibil!”
Pare surprinzător de ferm.
- Da. - Da.
În clipa
în care ai spus asta,
ca și cum ne-ai fi cântărit pe mine și pe ea…
M-am dezumflat.
Te-ai dezumflat?
Crezi că îmi cântăream variantele?
Da. Adică…
Când ai spus că înclini spre ea…
Dacă asta simți…
Dacă înclini spre Si-eun,
atunci, pleacă!
Nu-mi cântăream variantele.
Serios? Atunci, ce făceai?
Asta îmi taie tot cheful.
Dar Gyu-ri n-a făcut același lucru?
- Cu Min-kyu și Min-woo. - Da.
- Da, practic, așa a făcut. - A zis că e împărțită între ei.
De ce tu…
Nu mai știu.
E vina mea că n-am vorbit mai clar.
Dar chiar nu-mi cântăream variantele.
Adică…
Cum să spun?
Scoate-mă din ecuație.
Gata cu mine.
Când sunt singura
care te interesează, atunci poți spune că mă placi.
Dar, dacă oscilezi între două persoane, înseamnă că nu mă placi pe mine.
Așa că…
Nu vreau să fiu cu o asemenea persoană.
Ai grijă.
- Mi-e frică! - Și mie.
„Ai grijă.”
Ce…
Dacă mi-ai fi spus ce…
Ce simți pentru mine…
Stai așa.
Pe bune?
Voiai s-o exprim în cuvinte?
Cel puțin când am vorbit.
Ce voiai să auzi?
„Îmi placi”?
„Simt ceva pentru tine”?
„Mă gândesc numai la tine”? Asta?
Când am vorbit cu tine,
nu am simțit cu adevărat că mă placi. De asta.
Așa că, în lipsa ta,
am vorbit cu Si-eun, fiindcă eram curios despre ea.
- Ea a fost foarte directă… - Bine.
…și am simțit că ne înțelegem bine.
Mi-am schimbat părerea despre ea
- …când am vorbit. - Da.
- Și apoi cu tine… - Cam semeni cu Gwan-hee, nu?
Poftim?
Vai de mine!
Cam semeni cu Gwan-hee, nu?
Cum așa?
Din ceea ce ai spus,
se pare că a început să te intereseze Si-eun
fiindcă a făcut ea primul pas.
Dar asta pare…
Nu e așa.
- Nu doar de asta. - Bine.
Când am vorbit prima dată cu Si-eun,
am crezut că mă simt în largul meu cu ea, fiindcă era ca o prietenă.
Dar, după ce am vorbit, am început să simt ceva.
Sigur, tu n-ai fost acolo să mă vezi vorbind cu ea.
Mi-a plăcut și cum și-a exprimat clar sentimentele față de mine.
- Înțeleg. - Și ne-am înțeles bine.
El și-a arătat interesul față de mine,
dar, în timp ce am fost plecată,
s-a răzgândit foarte ușor.
Mi s-a părut aiurea că n-a putut aștepta nici măcar o zi.
A spus că, dacă mi-aș fi exprimat clar sentimentele,
nu ar fi făcut ce a făcut.
Dar eu cred
că el ar fi trebuit să știe ce simt pentru el.
Faptul că a început să încline spre Si-eun
fiindcă ea și-a exprimat sentimentele mai mult decât mine
dovedește că sentimentele lui erau superficiale.
De asta nu aș sta nici moartă cu unul ca ăsta.
Îmi pare rău pentru Si-eun, dar sper să rămână împreună.
Da. În final, a ieșit bine.
Ai mare dreptate.
- Ai dreptate. - A ieșit bine.
Am încercat să mă pun în locul lui Gyu-ri.
După cum am spus mai devreme,
persoanele ca ea nu sunt refuzate de obicei
- …și sunt foarte încrezătoare. - Da.
Dar, într-o situație ca asta, în care simte
că e comparată cu altcineva,
cred că mândria ei și sentimentele i-au fost rănite.
Dacă te gândești bine,
Min-woo era interesat cel mai mult de Si-eun.
Dar Gyu-ri l-a ales brusc pe Min-woo, ceea ce l-a derutat.
Așa a fost.
- Dar Gyu-ri nu știe. - Însă crede
că el s-a răzgândit peste noapte.
Cred că, în acest moment,
Min-woo a simțit că trebuie să-i dea lui Gyu-ri un motiv,
- …fiindcă ea îl tot întreba. - Da.
De asta el tot spunea cum Si-eun a făcut primul pas.
Scuzele lui au făcut-o pe Gyu-ri să se întrebe:
„Oare nu m-am exprimat?”
„Poate că nu ți-am zis că te plac, dar am dat de înțeles clar.”
„Nu ești diferit de Gwan-hee.”
- Cred că așa consideră ea. - Da.
Dar înțeleg de ce asta l-ar putea frustra pe Min-woo.
- A fost nedrept. - Foarte.
Să fim sinceri. Și Gyu-ri era nehotărâtă
- …între Min-woo și Min-kyu. - Așa e.
Sunt dezamăgit de Gyu-ri acum.
- Ea… - „Dezamăgit.”
- Lui nu-i place atitudinea asta. - Nu trebuia să fie așa de condescendentă.
Trebuia să rămână respectuoasă.
Doar fiindcă e mai mare decât el,
nu înseamnă că îi poate vorbi pe un ton condescendent.
În interviul ei,
mi s-a părut că a folosit cuvinte jignitoare.
Cred că și-a dat arama pe față.
- „Arama pe față.” - Vai!
A zis: „Nu aș sta nici moartă cu unul ca ăsta.”
Nu trebuie să spui așa ceva cu ușurință.
- S-a supărat. - Da.
Oricum, cred că Min-woo nu mai simte nimic pentru Gyu-ri
- …în clipa asta. - Da.
- Pun pariu că s-a hotărât. - Da.
După cum ai spus, a ieșit bine.
- Da. Mă bucur pentru ei. - Da.
- O poate alege pe Si-eun. - Da.
- Pa! - Pa!
Nu e nimeni aici.
După ce am vorbit rapid cu Won-ik,
am aflat că Min-woo vorbea cu Gyu-ri.
Dar nu m-am simțit deloc neliniștită,
fiindcă eram foarte sigură de el și aveam multă încredere în el.
Din acest motiv nu aveam emoții.
Dar ziua era pe sfârșite.
Nu a mai rămas decât o zi. Nu voiam să fim iar nesincronizați.
Asta e. Aproape s-a sfârșit.
Da, e ciudat.
Aici am vorbit doar cu tine.
Și cu Min-ji.
Și asta te întristează?
Sau te dezamăgește?
Da, mult.
Dacă mă gândesc bine, Jin-seok e cam ranchiunos.
- Nu? - Dar nu poți da vina pe el.
Min-young a devenit blândă ca un mielușel.
- Întorsătură de situație. - Da.
Seamănă cu un miel, cu rochia ei albă.
- Pare blândă. - Situația s-a schimbat.
- Clar. - Da.
- Și eu sunt tristă. - De ce ești tristă?
Mi-am petrecut timpul cu tine, ca să te aud spunând…
Credeam că-ți place să fii cu mine.
Sigur că da.
Atunci, ce e?
- Ești morocănos? - Cineva a fost răutăcioasă.
Dar am fost răutăcioasă o singură dată!
Treci peste!
Da, o singură dată.
- Atunci, de ce… - Dar a fost singura ta șansă.
Poftim?
Nu mai face pe drăgălașa!
Termină! Nu mai face pe drăguța!
- Ce se întâmplă? - Am emoții.
- Ce vrea să facă? - Pleacă.
- S-a dus la el? - S-a dus?
Trebuia s-o facă.
Bună! Intră.
Eu doar…
- A venit aici. - Ce ușurare!
- M-am temut. - Credeam că s-a dus în cealaltă cameră.
Vai de mine!
Am nevoie de un sfat.
Sigur. Vino să vorbim.
- Pot să rămân? - Da.
- Am venit să vorbesc cu amândoi. - Spune.
Nu prea știu ce să fac.
- Spune-ne. - De ce? Ce e?
Won-ik a vrut să-mi vorbească, dar, când eram cu el,
- …Gyu-ri s-a dus direct la Min-woo. - Da.
- Și cred că încă mai vorbesc. - Bine.
Așa că acum sunt cam supărată.
M-am bucurat c-am rămas amândoi în Infern, dar…
- Așa e. - Da.
Mă enervează.
Dar cred că acum e în regulă să iei atitudine.
- Fă ce trebuie să faci. - Sigur.
- De acord. - Poți fi egoistă,
fiindcă nu mai e mult timp.
Fă ce vrei!
Bine.
Oare să mă duc?
Nu fi prea precaută.
Știi că o să regreți dacă ești.
Nu regreta. Fă-o și gata!
Haide, vin cu tine!
Doar o clipă.
Îi mai las cinci minute și apoi intru.
Te rog să-mi scoți ăsta.
Ce să-ți scot?
- Ce? - De mult vreau să-l scot.
E voie?
- Gata. - Putem face asta?
E în regulă.
Și-a scos microfonul.
Ce e?
- Eu… - N-am terminat de vorbit?
- Ce e? Vrei să mai vorbim? - Nu…
Când credeți că terminați?
Cine e?
Când credeți că terminați?
Pot să vorbesc puțin cu Min-woo?
Nu, nu poți.
- Poftim? - Nu poți.
- Vai de mine! - Ce?
Doamne!
- Gyu-ri a luat-o razna! - Mă tem!
- Ce înfricoșător! „Nu, nu poți.” - O ia razna!
- Frate! - Este…
- S-a aliat cu întunericul. - Da.
Sunt sigură că glumește, deși nu pare.
Hai, Gyu-ri, nu face așa!
- Vino la mine când termini. - Bine. Terminăm curând.
Bine. Te aștept.
Nu chiar acum.
Nu acum?
- Nu e asta. - Atunci?
A zis că vine. Dar, când am întrebat, Gyu-ri a zis:
„Nu, nu poți.”
- Serios? - Da.
- O să iasă repede. - Cred.
Cred că răspunsul ăsta a fost cel mai aiurea lucru pe care l-am auzit.
- Gyu-ri? - Expresia ei…
Da.
Dar am încredere în Min-woo.
Cred ce mi-a spus mai înainte.
Nu poți ști niciodată.
Depinde de tine ca să se întâmple.
Hai să terminăm acum!
„Să terminăm”? Nu pot să cred că ai spus așa ceva.
Să terminăm aici pentru azi.
M-am mirat și m-am supărat.
Dar ne tot învârteam în cerc și nu ajungeam nicăieri,
așa că am vrut să termin conversația repede.
- Îmi pare rău. - E în regulă.
Credeam că dormi.
Nu, aici dorm eu.
Mergem?
- M-ai așteptat mult? - Poftim?
- M-ai așteptat mult? - Da.
- A fost bine? - Poftim?
A fost bine?
- Am vorbit și gata. - Înțeleg.
A fost bine?
- Da. A fost foarte bine. - Înțeleg.
Te simți mai bine acum?
Nu știu dacă mă simt mai bine, dar cel puțin am vorbit.
- Înțeleg. - Da.
Deci înclini spre Min-woo?
- Min-woo? - Vorbesc despre tine.
- Eu? - Da.
Nu.
Când am vorbit cu el, mi-am dat seama că nu e alesul.
Mă rog,
nu depindea chiar de mine, dar…
Crezi că Min-kyu e mai potrivit pentru tine?
Da.
Trebuie să mă mai gândesc, pentru că…
Ei bine…
Doar fiindcă cineva e disponibil nu înseamnă că trebuie să mă mulțumesc cu el.
- Corect. - Nu ești de acord?
- Și înainte tot aici am vorbit. - Da.
Așa că am vrut să ne întoarcem.
A mers bine discuția?
- Discuția? - Da.
A fost bine.
Mi s-a părut înfricoșătoare.
Sincer…
Ți-am spus deja?
Ce?
Una dintre persoanele care mă interesau
- …era Gyu-ri. - Da.
Știam deja că era Gyu-ri.
I-am spus că înclin spre tine.
Înțeleg.
- A trebuit. - Da.
- N-ar fi fost corect. - Știu.
Și a mers totul bine?
I-am spus clar ce simt.
Eu…
Eu nu prea…
Nu știu să spun asemenea lucruri, așa că nu-s sigur cum a mers.
- Nu știu. - Bine.
Dar știu că nu mai ai de ce să-ți faci griji.
Voiam să-ți spun asta.
Îmi pare rău că te-am îngrijorat.
Eu simt exact la fel ca atunci când am vorbit mai înainte,
așa că să nu-ți mai faci griji, bine?
- Eu nu… - Acum…
Nu eram îngrijorată. Cred că aveam încredere în tine.
Totul e mai bine acum.
Da. E nevoie doar de câteva cuvinte.
Nu știam că discuția o să dureze atât.
Da, nici eu n-am știut.
- A cam durat. Asta e tot. - Trebuia…
Trebuia să plec mai repede.
E în regulă.
Acum s-a terminat.
Îmi pare rău că te-am făcut să aștepți atât de mult.
- Nu-i nimic. - Îmi pare rău.
Dar știi ce?
Dacă nu lămurești situația în Infern, n-o să meargă niciodată.
Ai dreptate.
- Am avut un drum greu până aici. - Da.
Asta e ultima parte a călătoriei, dar tot nu e ușoară.
- „De ce e așa de greu?” - Da.
La asta mă gândesc tot timpul.
Și eu, la fel.
E o cale lungă și grea,
dar îmi place.
Te aleg pe tine.
Și eu te aleg pe tine.
„Te aleg…”
Ar trebui să compun un cântec.
Nu-i așa?
Mâine e ultima noastră zi aici.
Așa e.
Vreau să fie ziua cea mai frumoasă.
Vreau să mă distrez cu tine.
Sunt de acord.
- Să ne bucurăm. - Să dormim bine la noapte.
Da.
- Hai să dormim. - Da.
- Să mai vorbim mâine! - Să ne distrăm.
Bine.
- Mergem? - Da.
E foarte târziu.
- Ei au finalizat bine. - Da.
- Min-woo și Si-eun… - Sigur au dormit bine.
…au avut o cale întortocheată și grea.
Dar, pentru ei, merge din ce în ce mai bine.
Au creat o legătură puternică.
- Exact. - Da.
Și cred că lui Min-woo i-a fost foarte greu
când vorbea cu Gyu-ri mai devreme.
Pun pariu că s-a bucurat de timpul petrecut cu Si-eun
- …după discuția aia. - Da.
- Sigur. - Da.
- „Te aleg pe tine.” „Și eu pe tine.” - Da.
Nu mă așteptam ca ea să spună asta.
PARADIS YUN HA-JEONG ȘI YUN HA-BIN
Uită-te la apus! Ce frumos e!
- Îl vezi de acolo? - Da.
De acolo se vede?
- Nu-l văd. - Atunci, vino aici.
Vino. Sprijină-te.
- Poți să-l vezi? - Da.
Credeam că în Infern e bine.
- Dar aici… - E frumos, nu?
E foarte diferit, dar e frumos și aici.
Voiam să câștig și să te aduc aici.
- Da. - Îmi pare rău că n-am putut.
Nu face nimic, nu spune asta!
Mă simt ciudat, fiindcă nu mă pricep la asta.
În orice caz, mulțumesc
că m-ai adus aici.
- Ce bine arată! - Da!
Poftă bună!
- Nu e delicios? - Ba da.
Am ezitat să iau pizza.
Nu știm ce vârstă avem.
E timpul să întreb.
O să fiu singura care îți știe vârsta.
Câți ani ai?
Eu?
- Am 31 de ani. - Poftim?
Poftim?
Pe bune? Ești mult mai tânăr decât am crezut.
Acum sunt singura care-ți știe vârsta.
- Ești singura care știe sigur. - Nu-i așa?
Toți am crezut că ești ori cel mai mare, ori al doilea.
Cred că Gwan-hee e primul.
- E cel mai mare. - Pare bătrân.
Se poartă ca un tânăr, dar are ceva bătrânesc.
Dar nu cred că știe asta.
- Îmi plac Gwan-hee și Ha-jeong. - Da.
- Eu? - Ce ocupație ai?
Sunt actor.
- Ești actor? - Da.
Sunt actor.
În prezent joc, mai ales, în filme independente.
După ce dau probă și sunt distribuit,
studiez scenariul și îmi învăț replicile ca pregătire pentru filmare.
YUN HA-BIN, 31 DE ANI ACTOR
Ce zici de meseria mea?
- Mă așteptam. - Da?
Dar nu și la vârstă.
Înțeleg.
Știi ceva? De data asta este altfel aici.
Cum așa?
Îmi place mâncarea mai mult, fiindcă mă simt relaxată.
Dățile trecute, simțeam că trebuie să vorbesc în timp ce mănânc.
Și asta am făcut.
Acum mă pot concentra pe mâncare.
Mie nu-mi place să vorbesc când mănânc.
Înțeleg.
Nici nu mă uit la telefon.
Serios?
- Nici la televizor. Doar mănânc. - Înțeleg.
Oare ea îi spune să nu-i vorbească?
Nu-i așa?
El ar putea să înțeleagă așa.
Acum, că spui asta, văd și eu.
Cred că asta are alcool.
Te simți amețită?
Da, puțin.
Serios?
De asta ai tăcut acum?
- Așa cred. - Ești obosită?
Erai veselă și energică, dar acum ești tăcută.
Așa sunt când sunt singură cu cineva.
Gwan-hee a crezut că-s tăcută când m-a cunoscut.
Serios?
Prima dată, eram doar noi doi.
- Apoi ne-am dus în Infern. - Da.
Când am vorbit, eram calmă, așa.
În general, așa comunicam.
Iar el a crezut că-s tăcută,
dar, la întoarcere, a zis că-s prea veselă.
Apoi a spus că nu-mi înțelege personalitatea.
Înțeleg.
În final, e vorba doar despre Gwan-hee.
- Ea îl pomenește mereu. - Da.
Vreau să mă întorc în Infern.
- Da? - Tu vrei?
Atunci, du-te singur.
Bine. Rămâi aici!
De acord.
Îmi place locul ăsta.
Mai am o întrebare.
Te rog.
De ce ai vrut
să vii în Paradis cu mine?
- De ce? - Da.
Eu…
M-am tot întrebat de ce te-am ales pe tine.
Bine.
Și de asta…
Am simțit că îmi trebuie un răspuns la întrebare.
În cadrul căutării răspunsului…
Și poate pentru că mă tot gândeam…
Tu doar…
Sau poate din cauză că toate gândurile mele…
Cred c-am simțit nevoia să-ți vorbesc aici.
- Deci de ce ai fost curios? - Eu…
- Încerc să spun… - Bine.
…că am simțit ceva.
Cred că am stabilit o legătură.
Și simt că ești o persoană interesantă.
- Serios? - Da.
Simt o senzație de pace și de liniște
și am păstrat-o pentru mine.
Serios?
Înțeleg.
Noroc!
Am și eu o întrebare.
Deci…
- Ai dat o singură bomboană. - Da.
Te-ai mai gândit și la altcineva când ai dat-o?
- Eu? - Da.
Te-ai mai gândit și la altcineva când ai dat-o?
- Eu? - Da.
Stai! Credeam că știi.
Ce să știu? Că mi-ai dat-o mie?
Nu.
Atunci, ce?
Că mă interesa Gwan-hee.
- Nu știam. - Serios?
- Da. - Așa a fost.
- La început? - Da.
Înțeleg.
Atunci, de ce mi-ai dat-o mie? Cum de a ieșit așa?
Cu Gwan-hee?
M-am certat mult cu el.
Bine.
O dată m-am supărat pe el.
Da.
El era atât de ocupat să cunoască alte persoane,
încât nu s-a interesat de mine niciodată.
Voia doar să-l abordez eu prima.
- Așa a fost. - Bine.
Dar apoi ai venit tu la mine primul și…
Când nu te simțeai bine?
- Da. - Înțeleg.
De asta ți-am dat-o ție.
Înțeleg.
Deci bomboana era, inițial, pentru Gwan-hee,
dar apoi mi-ai dat-o mie?
Da.
- Ha-bin probabil că se simte jignit. - Da.
- Ea e prea directă. - Da.
De mult nu m-am mai simțit așa de sătul.
…așa de sătul.
- Scuze, ți-e somn? - Da.
Atunci, culcă-te.
Mi se face somn când beau alcool.
Cred că ai mâncat destul.
Ba nu.
O să gust niște tteokbokki,
fiindcă mi-ai spus tu.
Gata, nu mai mânca!
Credeam că ai mult de vorbit cu mine.
Da.
ACUM DOUĂ ZILE
Nu vreau să am…
o discuție adevărată cu tine aici.
Vreau să merg în Paradis cu tine.
- Ca să putem vorbi? - Vreau să vorbesc deschis și sincer.
La început, voiam să vorbim mult.
Dar acum nu mai vrei?
- Nu e asta. - Bine.
Doar că nu mai simt nevoia.
- Înțeleg. - Da.
Simt că pot renunța
la toate astea fiindcă mă simt…
- Relaxat? - Mă simt foarte relaxat.
- Poftim? - Ce?
Ce e asta…
- Ce spune? - Ce?
- Stai puțin! - Ce?
- Relaxat? - Mă simt foarte relaxat.
Îmi place senzația asta de relaxare și de stabilitate.
Nu știu. Acum, că mă simt așa cu tine,
chiar nu știu ce să mai întreb.
Și, după ce mi-am organizat gândurile, nu mai am întrebări.
Poftim?
Frate!
Și, după ce mi-am organizat gândurile, nu mai am întrebări.
- Am uitat. - Trebuia să faci o listă.
„Ce s-o întreb pe Ha-jeong în Paradis?”
- „O s-o întreb…” - De ce s-o fac?
Mie îmi place să fac ce am chef pe moment.
Da?
Când eram în Infern,
părea că e gata să spună multe despre el.
Dar nu prea voia,
de asta am fost dezamăgită.
Aveam multe întrebări pentru ea.
Dar, fiindcă am petrecut mult timp în Infern,
încordarea pe care o simțeam când eram acolo
s-a evaporat când am ajuns în Paradis.
M-a lăsat epuizat.
Îmi pare rău pentru Ha-jeong,
fiindcă nu am putut să încep sau să conduc o discuție.
E amețit? Ce se întâmplă?
Nu știu dacă am înțeles corect.
Deci el nu-i pune întrebări
nu fiindcă știe că o interesează Gwan-hee,
- …ci fiindcă se simte bine cu ea? - Da, se simte-n largul lui.
„Mă bucur de clipa asta, nu am nevoie să pun întrebări.”
- „Ce ar mai fi de spus?” - Da.
Trăiește clipa.
El e complet opus față de majoritatea.
De obicei, când te duci în Paradis, încordarea se dublează.
Dar încordarea lui a dispărut.
Cred că de asta n-a vrut să vorbească.
Din cauza asta nu se potrivește cu Ha-jeong.
- Așa? - Da.
Nu e vorba
că nu vreau să vorbesc cu tine.
Doar că îmi este greu.
De ce?
- Trebuie să existe un motiv. - Da.
Din punctul meu de vedere…
poate că ție nu ți se pare mare lucru,
dar pentru mine e foarte…
Mi-e foarte greu să fiu deschis cu ceilalți.
Da.
Sunt așa de când eram mic.
Și îmi este tot mai greu să mă exprim.
Înțeleg.
Dar știi ce?
Dacă nu spui nimic, eu nu pot să știu.
Exprimă-te și gata.
Cum? Ce ai vrea să fac?
De exemplu, dacă nu știi când ai început să mă placi,
spune: „Nu sunt sigur când am început să te plac,
dar sunt atras de tine.”
Spune-mi așa, deschis.
Însă tu doar mormăi.
Vai de mine!
Măiculiță!
Îmi place.
Da. Deci îmi place cineva.
Și îi spun persoanei respective.
- Bine. - Dar ea nu simte la fel.
Atunci, asta e!
Ce tot spui?
Să zicem că-mi place cineva și ea simte la fel.
Atunci, noi doi…
Nu înțeleg nimic.
Habar nu am ce vrei să spui.
Așa că o să mă culc.
„Așa că o să mă culc.”
Multe persoane au voci cântate, ca Ha-jeong.
- Serios? - Da.
„Vai, ce tot spui?”
„O să mă culc.”
Unii chiar vorbesc așa.
Înțeleg.
HYE-SEON ȘI GWAN-HEE
Chiar o să dormi afară?
Vrei să dormim împreună?
Nu e nevoie. Dorm afară.
Ce ar fi să punem asta lângă canapea?
O să fie mult mai bine. Canapeaua e prea scurtă.
Am dormit mereu pe canapea.
- Cu picioarele atârnate? - Da.
Poți dormi așa?
E mai bine decât în Infern.
De asta ești mereu obosit.
- Am o întrebare. - Da.
De ce trebuie să fie ori canapeaua, ori împreună?
Poate să doarmă în celălalt pat.
- Da, asta a vrut să spună Hye-seon. - Și el.
Poate fiindcă Gwan-hee se cunoaște prea bine.
Înțeleg.
- S-ar putea rostogoli în patul ei. - Exact.
- Nu se știe. - Da.
Cred că el vorbea serios.
Te-ai prins!
Gwan-hee are mult autocontrol.
Ba nu, se poartă așa
- …fiindcă știe că nu are. - Da.
Asta arată că are autocontrol.
- Previne așa ceva. - Exact.
- Prevenirea accidentelor. - E tare!
Ce isteț ești!
ZIUA A 8-A
DECIZIA FINALĂ A MAI RĂMAS O ZI
M-ai speriat.
- Vai! - Cum e mai bine?
- Ce? - Să-mi las părul desfăcut…
Bine.
- Lasă-l desfăcut. - Bine.
- Când am venit ieri cu Min-ji… - Da?
A fost ciudat să vin cu cineva pe care n-o cunoșteam prea bine.
Dar acum sunt aici, vorbesc cu tine
și mă simt de parcă am fi împreună de doi ani.
Deja de doi ani?
A doua oară este altfel.
De acord, e altfel.
Poate pentru că ieri am avut o discuție profundă.
Înțelegi ce spun.
- Atmosfera? - Faptul că suntem împreună.
Așa simt.
- Dacă plecăm împreună… - Da.
…chiar crezi că am putea să ne vedem?
Ca un cuplu adevărat.
El mereu întreabă în loc să spună ce simte.
- E Băiatul Dacă. - Da.
Ar trebui să-l întrebe și ea la fel.
Fiindcă e Băiatul Dacă.
- Da. - Da.
- Dacă plecăm împreună… - Da.
…chiar crezi că am putea să ne vedem?
Ca un cuplu adevărat.
Stai să mă gândesc.
Mi-ar plăcea să încerc.
Dacă mă placi, care ar fi motivul?
Vedeți? Așa face el.
- Băiatul Dacă. - Băiatul Dacă.
Nu am observat înainte,
dar văd la tine tot mai multe lucruri care îmi plac.
Mi se pare amuzant.
Tu ai calități care îmi plac la băieți.
- Cum adică? - Nu-ți spun.
Habar nu am despre ce vorbești.
El are ceva
cam jalnic…
N-ar trebui să spun asta.
Nu e prin apropiere, nu?
E în regulă.
- Da. - Spune!
- Știm ce spune. - Da.
- Știm. - Cu toții.
Gwan-hee e mult mai mare ca mine,
dar uneori pare mai mic.
Se pare că vrea ca fata să preia conducerea.
Dar asta mi se pare drăguț.
Ultima noastră prăjitură cu afine.
De mult n-am mai mâncat friganele!
Nu cred că mai am nevoie să vin în Paradis.
M-am distrat foarte bine.
Mai mult decât credeam.
- Bingsu a fost o recompensă. - Da.
Când mai mănânc așa mic-dejun?
O să auzi sunetul acela
- …și o să pleci singură. - Vai!
„Te așteaptă un nou participant.”
Și dacă e o nouă participantă?
Trebuie să te duci iar?
Desigur.
Mango.
- Ia-l tu. - Nu, tu.
- Poți să-l mănânci pe tot. - Ai mâncat destul ieri?
Nu de asta.
Mango-mi amintește de tine.
Ce bun e! N-o să mai mâncăm iar așa ceva.
Dacă aș avea telefonul la mine și ți-aș face o poză,
cred că imaginea asta de aici, cu noi
mâncând pentru ultima oară,
ar fi probabil cea mai semnificativă pentru mine.
Mă gândeam la asta mai devreme.
Să iau micul-dejun așa cu tine
e momentul cel mai memorabil pentru mine.
Sincer, am simțit…
Când ne-am cunoscut,
nu credeam că mă răzgândesc în legătură cu tine.
Dar apoi s-au întâmplat multe.
Și acum, că cercul s-a închis,
nu am cuvinte să exprim ceea ce simt.
O să-i spui la fel și lui Min-ji, mai târziu.
„Parcă aș fi văzut o fostă iubită.”
- A nimerit-o. - Îl cunoaște foarte bine.
- Toți gândim la fel. - Pe bune.
O să-i spui la fel și lui Min-ji, mai târziu.
„Parcă aș fi văzut o fostă iubită.”
Dacă o văd pe Min-ji…
Dacă ea îmi vorbește prima, o să ascult ce are de spus.
Din curiozitate.
- O să asculți? - Da.
PARADIS CHO MIN-JI ȘI PARK MIN-KYU
Ești sigură că azi n-o să plângi?
N-o să plâng.
O să râd.
Atunci, o să fiu sincer și-i spun clar lui Gwan-hee.
Îi spun că-ți pasă mult de el
și că îți tot făceai griji despre el,
chiar și când mâncam.
Și o să-i mai spun că am vorbit
doar despre cum ai fost cu el.
De acord. Îmi place.
- Min-kyu e așa de drăguț! - Da.
- Este. - Min-kyu
pare foarte matur aici.
Să nu fii prea agitată, bine?
- Și nu-ți face griji! - Nu-s agitată.
De ce crezi că sunt?
Te-ai agitat toată noaptea.
- Încă de aseară… - Nu.
- Eram doar supărată. - Da.
Știu că erai supărată.
Nu!
Se uită în altă parte.
Nu vorbi cu mine.
N-o face.
I-a zis să nu-i vorbească.
Așa glumește Gwan-hee.
Sprijină-te pe umărul lui și dormi.
Sprijină-te și gata.
Și dormi.
Uitați-vă la formația aia!
Gwan-hee e înconjurat de trio.
- Da. - Ai dreptate.
- Vai! - Ce o să se întâmple
cu Gwan-hee acum?
- Cred că Gwan-hee… - A hotărât?
Cineva o să vrea să-i vorbească
cu zece minute înainte de decizia finală.
Și, oricine ar fi…
Nu cred că e ceva sigur până când Gwan-hee nu ia decizia finală.
- Ai dreptate. - Trebuie să vedem
cum va interacționa cu Min-ji în Infern.
- Mai e și Ha-jeong. - Poftim?
- Ce? - Nici eu nu mai sper pentru ei doi.
Țineți minte ce a spus Ha-jeong?
- „Să revină”? - El o să revină.
- Ea speră. - „Revine la Ha-jeong.”
Exact.
- Îi mulțumesc lui Gwan-hee… - Da.
…fiindcă, deși ne apropiem de sfârșit,
încă nu suntem siguri. Ador asta. Îi mulțumesc!
- Ne ține cu sufletul la gură. - Da.
- Dac-ar fi evident, n-ar mai avea sens.
Să recunoaștem că el e o comoară pentru emisiune.
- Da. - Ar fi fost rău fără el.
INFERN
- Pun pariu că azi intrăm în apă. - Ai dreptate!
Dacă înotăm, trebuie să scufund câteva persoane.
Vreo două.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
- Pa. - Pa.
- Stați în aceeași cameră? - Da.
Dacă sunteți în aceeași cameră, să vă lăudați față de Si-eun.
- Pa! - Pa!
Bună, dragile mele!
Bună!
- Vai! - Cum a fost?
- Ești foarte drăguță azi. - Da.
Spune-ne cum a fost! Murim de curiozitate.
Am fost dezamăgită.
- Poftim? - Da?
Nu așa.
- Dezamăgită? - Eu l-am ales.
- Da. - M-a dezamăgit
pentru că nu e genul care vorbește despre sine.
- Înțeleg. - M-a făcut curioasă.
A zis că vrea să vorbim în Paradis.
Deoarece ce putem spune aici e limitat,
voia să mergem în Paradis, să vorbim acolo.
Dar, când am ajuns acolo, a zis că se simte atât de relaxat cu mine,
încât nu mai simte nevoia să mă întrebe nimic
și nu mai este curios.
- Serios? - Da.
- N-a mai fost curios? - Nu.
Ce? E cam ciudat. Așa o fi el?
Ceva de genul: „Ce să ne mai batem capul? Te plac și gata.”
„Ce simți tu nu contează.”
Cred că așa a simțit.
E cam ciudat.
Nu ne-am așteptat deloc.
Credeam că Ha-bin o să fie deschis și o să-ți spună tot.
Credeam că, după asta, o să te apropii de el.
Și eu.
Trebuia să mă duc cu altcineva.
- Înțeleg. - Asta simt.
Chiar am crezut că Ha-bin și Ha-jeong…
- Cum a fost în Paradis? - Arătați bine împreună.
Nici n-a fost nevoie să vorbim, fiindcă a fost relaxant.
- Înțeleg. - Are poftă de mâncare.
I-am zis: „Mai mănâncă!”
Dar ați vorbit ceva?
- Da, sigur. - Înțeleg.
Și restul?
Cei de aici… Toți am plecat gândindu-ne că o să fie mai bine aici.
- Chiar a fost mai bine. - Sigur.
Ai vorbit suficient cu Si-eun, Min-woo?
- Am avut o ultimă discuție cu Gyu-ri. - Da.
După aia, m-am dus să vorbesc cu Si-eun.
Nu s-au întâmplat prea multe. Ne-am distrat.
- Cum a fost? - Ai hotărât?
- Treaba e că… - Da?
Min-woo s-a hotărât deja.
Și eu, la fel.
Dar e un băiat mai grozav decât mi-aș fi închipuit.
E foarte clar și direct.
- Ce bine! - Da.
- E foarte matur. - Da.
Min-woo e uluitor!
- E tare! - Cred că-mi place și mai mult.
Așa că m-am hotărât ieri și n-o să mă răzgândesc.
- Ce bine! V-ați culcat târziu? - Bravo ție!
Am încredere în hotărârea mea.
Deși cred că Won-ik e un băiat de treabă,
nu cred că simt ceva pentru el.
Da.
Cred că Won-ik se gândește la multe.
Nu-i așa?
Îmi pare rău pentru asta.
Dar, dacă-mi pierd timpul regretând,
atunci, îmi neglijez propriile sentimente.
Așa că am hotărât să mizez totul pe Min-woo.
Ce mă bucur pentru tine!
- Te-ai distrat acolo? - Da, dar…
Adică nu…
Voi v-ați distrat?
Am fost la spa
- …și am făcut masaj. - Da.
- Bravo! - Asta și…
- Uitați-vă la fața ei! - A auzit de spa.
Ea i-a zis să n-o facă.
Am fost de două ori cu același băiat.
- Cum a fost? - Si-eun, ai avut dreptate.
E diferit când te duci a doua oară.
- Nu? - Da.
- Chiar e diferit. - Nu știu de ce am crezut
că n-o să-mi placă de două ori cu același băiat.
- Dar… - E mai distractiv, nu?
- Sunteți mai relaxați. - Da, cu siguranță
- …a fost altfel. - Da.
Gwan-hee s-a dus în Paradis cu Hye-seon și de asta îl plac și mai mult.
Mi-am dat seama ce mult îl plac.
Uneori îți dai seama cât de mult placi pe cineva
când îl vezi cu alta.
Face parte din proces.
Apropo, Min-ji e o figură.
Mi-a zis că era hotărâtă să iasă pe primul loc.
Când am întrebat-o de ce, mi-a spus că voia să te aleagă pe tine.
- Voia să te aleagă pe tine. - Pe mine?
- Da, așa mi-a zis. - Înțeleg.
Am vorbit relaxat
și m-a impresionat cât de hotărâtă este.
Înțeleg.
Sigur te doare capul.
Nu, sigur o alege pe Min-ji.
M-am cam hotărât s-o aleg pe Hye-seon.
Pe baza primei impresii, Min-ji e mai aproape de idealul meu.
- Da. - E mai aproape,
dar Hye-seon e atât de…
Dacă m-aș gândi la căsătorie, ar fi Hye-seon.
- Înțeleg. - Da.
Glumești?
- E incredibil. - Ce stresată sunt!
- Nu mai fac față. - După filmare,
întotdeauna fac un masaj.
Mi-a înțepenit gâtul.
- Trebuie să mă relaxez. - Nu știu ce-i cu el.
Dacă m-aș gândi la căsătorie, ar fi Hye-seon.
- Înțeleg. - Da.
- Te-ai gândit așa de departe? - Da.
- Are planuri. - Mergi prea departe!
- Mă rog, așa simt eu. - Da.
Eram în elicopter, și eu stăteam între Hye-seon și Min-ji.
Special m-am așezat așa.
- Da. - Voiam să verific ce simt.
- Dar treaba e… - Eu zic așa…
Una dintre fete era liniștită.
- Da. - Dar alta s-a supărat.
Eu am simțit avalanșa aia de emoții.
A stat ca pe ace!
Fiindcă ea a plâns!
- Min-ji a plâns? - Da.
- De ce? - A plâns în elicopter.
- În elicopter? - Nu știai?
A plâns mult.
- În elicopter? - Da.
- Eu nu eram acolo? - Stăteai chiar lângă ea.
- A plâns lângă mine? - Da.
- De ce? - Nu știu.
Gwan-hee nu știa.
Nu știa.
Așa ceva îl afectează.
Da, foarte mult.
O să fie mișcat că ea a plâns din cauza lui.
Ce nebunie!
Nu-i văd sfârșitul.
Cine știe ce se mai întâmplă?
A plâns mereu.
- Nu știam ce să fac. - Cum de n-am știut?
- De ce a plâns? - Da.
- Fiindcă suferea. - Da.
Și cred că i-a plăcut întâlnirea cu el din Paradis.
Da. Au fost în Paradis.
Habar n-am avut c-a plâns.
Înainte ca Min-ji să aleagă,
am rugat-o să-l ia pe Jin-seok.
Dar ea l-a ales pe Min-kyu.
M-am supărat din cauza asta
și de aia, când Min-ji a vrut să îmi vorbească,
m-am făcut c-o ignor.
Mi s-a spus că asta a supărat-o
și că a plâns mult.
Nu am observat atunci,
dar, când Min-kyu a spus asta, am fost șocat.
Aș fi vrut să nu afle.
- Aș vrea să nu afle. - E ca banda lui Möbius.
- Nu are sfârșit. - Cred că Gwan-hee
se va duce să-i vorbească.
Mă rog, probabil o face.
- O iau razna. - „Am auzit c-ai plâns.”
Deci crezi că Gwan-hee vrea să fie cu fata lui ideală?
Sau cu potențiala soție?
Cred că nu știe nimeni, nici măcar Gwan-hee și părinții lui.
Nu știe nimeni, nici măcar Gwan-hee.
- Nici el nu știe? - Ai dreptate.
- Nu știe. - Habar nu are.
- Are dreptate. - Le place pe amândouă,
- …dar nu aflăm… - E greu de zis.
Cred că, atunci când Gwan-hee va lua decizia finală,
o să fie în funcție de ce îi place cel mai mult.
O să aleagă relaxarea sau entuziasmul?
Dacă vrea entuziasm, o să fie Min-ji.
Dacă vrea relaxare, o alege pe Hye-seon.
Deci Ha-jeong a dispărut din peisaj?
- Da. - Total?
- Cred… - Eu încă mai sper,
dar pare puțin probabil.
Min-woo!
Intri?
Ce se petrece?
- Vai! - Ce tare e!
Au plonjat imediat.
Min-kyu!
Ce grozav e!
Ce tare!
Voiam să…
- Apucați-l! - Ce faceți?
- Haide! - Apucă-l!
Toți vor să-l scufunde pe Gwan-hee.
Încearcă să te sui cât îl țin eu.
Ai grijă!
Așa.
Scufundă-l!
- S-a uitat la Si-eun. - Vai!
Parcă ești un ananas!
Un ananas uman!
- Bună! - Fă-o acum!
Hei!
Ajutați-mă!
Vino încoace!
De ce nu intri în apă, Min-ji?
Nu are pantofi.
- Ia-i pe ai mei. - Nu…
- Nu vreau. - Poartă-i.
Poftim.
Doar picioarele, te rog.
Ție nu-ți trebuie pantofi?
N-am nevoie. Hai!
- Nu! - Ea a văzut?
Mi-e frică!
Nu, stai!
- Pare că sunt la o ședință foto? - Da.
Hei!
Ieri, când eu plângeam,
ei se distrau în Paradis.
- Vai! - În timp ce eu plângeam și vorbeam,
ei se distrau în camera cealaltă.
Asta m-a șocat cel mai mult.
Iar a doua zi păreau fericiți.
Da.
Dar, cu Gwan-hee, nu se termină decât la sfârșit.
- Înțelegi? - Da. Așa cred și eu,
dar cred că mă va alege pe mine.
- De ce? - Pare mai atras de mine.
Se vede, nu?
Eu sunt genul lui ideal.
Serios? A zis el asta?
Da. Așa că am vrut să vorbim, dar nu l-am luat în Paradis.
Atunci, s-a terminat.
Spune-mi sincer, pare interesat?
Pe cine crede lumea că place mai tare?
La cine te referi?
La Gwan-hee.
- Fii obiectivă. - Păi…
Știi că s-a dus acolo ieri.
Nu se poate hotărî.
Cred că îi este greu să ia o decizie.
E de înțeles.
Da.
O să am grijă să fiu foarte clară.
- Da. - O să-l ajut să hotărască.
Ai dreptate.
Încă sunt șocat că Min-ji a plâns. Sunt șocat din multe cauze.
- Deci de la mine ai aflat prima oară? - Da.
Cum te-ai simțit când erai în elicopter?
Mi-am făcut griji pentru Min-ji.
- Pentru Min-ji? - Da.
Mi-am dat seama.
Voi doi chiar păreați un cuplu.
Hye-seon…
Azi e ultima zi în care puteți merge la întâlnire
înainte de decizia finală de mâine.
Sperăm să vă bucurați din plin de întâlniri.
Cred că trebuie să hotărăsc între Hye-seon și Min-ji.
Așteaptă ca Gwan-hee să facă mișcarea!
Mai devreme mi-a spus să nu-i vorbesc.
Și totuși…
Subtitrarea: Anca Irina Dumitru