ПЕКЛО ДЛЯ САМОТНІХ
ПЕКЛО
Ти визначилася між Мін У і Мін Гю?
Ще ні.
Ясно. Вони дуже різні, правда ж?
Якщо так і далі буде, я до кінця не визначусь.
Як на мене, Мін У милий.
-Це так. -Правда?
-Це справді так. -Так, він наче щеня.
-Так. -Абсолютно.
Ти говорила з Мін У?
Ще ні.
Ясно.
Тобі треба і з ним поговорити.
Це важливо, так само, як вибір часу.
Що він робив учора?
-Мін У? -Як йому було?
Ми всі тусили.
Говорили про свої питання.
Пам'ятаєш, як спочатку Мін У був зацікавлений у Сі Ин?
Та коли він пішов у Рай із тобою,
сказав, що одночасно почувався і добре, і знервовано.
Але з Сі Ин, гадаю, йому просто комфортно.
Переконана, це і Сі Ин непокоїть.
-Сі Ин? -Так.
Очевидно, кого вона обере.
Мін У?
Що? Ні, Вон Іка.
ХАНХЕ, КІМ ЧИН ЙОН, ХОН ЧІН КЬОН, ЛІ ДА ХІ, КЮХЬОН
-Вона геть неправильно зрозуміла. -Здається, вона нетямуща.
-Думаю, там кожен стає нетямущим. -Це точно.
Гю Рі треба влаштувати вилазку.
-Так. -Їй треба побачити на власні очі.
Може, вона намагається уникати сонця.
Що? Ні, Вон Іка.
-Серйозно? -У них нічого немає з Мін У.
Я думаю, Сі Ин обере Мін У.
Що?
Але вони не були в Раю і вже не зможуть піти.
Треба бути в Раю з особою,
щоб мати достатньо впевненості обрати її.
-Так. -Хіба ж ні?
Але я відчуваю від них сентиментальність.
Знаєш, бажання дізнатися більше через цікавість.
І той факт, що вона досі не впевнена після стількох розмов із Вон Іком…
Так, але я теж не впевнена в Мін Гю.
Навіть у Мін У.
Може, ти і права.
Закладаюся, це для всіх важко.
Цікаво, що воно буде.
-Вона абсолютно помиляється. -Вони практично в Раю.
Не знала, що й думати, коли вона назвала ім'я Вон Іка.
-Ім'я Вон Іка постійно спливає. -Скажи?
-Але його згадали лише між іншим. -Знаю.
Мені кепсько.
Таке враження, що Гю Рі гадки не має, що відбувається.
Але тепер, коли вони в Пеклі, це стане для неї очевидним, так?
Мені цікаво побачити.
-Як зміниться її вираз обличчя. -Так.
Зненацька вона може побачити, який щасливий Мін У з Сі Ин.
Вона буде шокована.
-Так. -Може, почне щось помічати.
Думаю, почне.
Зробімо тут фото.
Чудова думка.
Настав повний приплив.
Така краса.
-Нарешті ми робимо фото. -Так.
-Ти досі тут. -Що?
-Ти не пішов у Рай. -Я ж казав, що не піду.
Він робить вигляд, що це був його вибір.
Треба бути обраним, щоб туди піти.
Це прозвучало так: «Бачиш? Я казав, що не піду».
-Було удавано, але мило. -Так.
Я ж казав, що не піду.
-Хоча був шанс. -Що?
-Був шанс. -Ухопися за мене.
-Це чудово. Красиво. -Може, зробимо групове фото?
Хочеш зробити фото з Мін Йон?
Ану, колишня дружино.
«Колишня дружино»?
-Боже, колишня дружина… -Вибач.
Зробіть гарний вираз обличчя, обоє.
-Гарний вираз? -Поглянь на мене.
Один, два, три.
Можемо зробити цим селфі?
-Боже, це… -Що там?
Я випадково натиснув.
Справді? Але вийшло добре.
-Гадаю, так. -Так.
-Вона слухає! -Вона прислухається.
Безумовно.
Тепер вона знає.
-Вона навіть не дивилася на фото. -Так.
Хто наступний? Може, Мін У і Сі Ин?
Авжеж. Кожному по фото.
-Так. Давайте по черзі. -Гаразд.
Хтось вміє гарно знімати?
Я не дуже.
-Я стану попереду. -Гаразд.
Може вийти добре.
Один, два, три.
Гю Рі робить їхнє фото?
-У Пеклі так цікаво. -Це просто…
Сподіваюся, вийшло добре. Ми навіть дихання затримали.
-І зчепили щелепи. -Так?
Я сьогодні дуже щаслива.
Не хочу, щоб цей час у Пеклі добігав кінця.
Як щодо феєрверків?
-Авжеж. -Гарна ідея.
Тут ми робимо купу нового.
-Хіба це не краще, ніж Рай? -Що?
-Хіба це не краще, ніж Рай? -Авжеж.
-Візьмеш мене за руку? -Так.
Треба встромити в землю і запалити, так?
-Ось, я встромив. -Як ти це зробив?
Встромити сюди кілька?
-Так. -Так, випробуй.
Агов, відійдіть.
Ось. Заждіть секунду.
-Боже! -Мене це злякало!
Яка краса!
-Вони завжди разом. -Так.
-Сі Ин його не полишає. -Так.
Яка краса!
Боже, як же гарно.
Хутко! Відійдіть!
Мені страшно.
Гю Рі тримається на відстані.
-Так. -Точно.
-Упевнений, тепер вона відчуває. -Саме так.
Вона думає: «Я неправильно зрозуміла».
-Боже. -Прекрасно.
Овва, яка краса.
Так гарно.
Дуже гарно.
-Сі Ин за ними спостерігає. -Вона кинула погляд.
Сі Ин не милується феєрверком.
-Ні. -Це правда.
Натомість вона зиркає.
Дуже гарно.
-Треба зробити фото. -Це точно.
-Ось. -Дякую.
Надто гарно!
Чому ти так притихла?
Не дуже добре почуваюся.
Я теж думаю, що мені потрібен час, щоб усе обміркувати.
Так.
-Відсьогодні… -Так?
Думаю, мені треба сьогодні поговорити з Мін У.
Як щодо прямо зараз?
Я не впевнена, що спочатку робити.
-Не знаю, чи поговорити з ним. -Так.
Чи не квапитися і обміркувати, що я хочу.
Зрозуміло.
-Мені недобре. -Так.
-І в тебе багато чого на думках. -Так.
Точно.
Мін У, ти зараз ідеш у душ?
Ні.
-Хочеш піти і поговорити з нею перший? -А ти хочеш?
-Ну… -Можеш іти, нічого.
Мені неважливо.
Можеш іти першим.
-Гаразд, тоді піду першим. -Добре.
Так?
Чим зайнята? Хочеш поговорити?
Добре.
Цим двом не судилося бути разом.
Тобі сподобалося милуватися феєрверком?
Так, авжеж.
Я вже давно так не запускав феєрверки.
Було весело.
-О ні. -Боже.
-Її вираз… -Погляньте на її обличчя.
Сі Ин дуже чітко дає все зрозуміти.
-Це так. -Точно.
-Вона не лишає йому жодного шансу. -Дуже холодна.
Тобі холодно?
-Я в верхньому одязі, тож ні. -Гаразд.
Якщо чесно, коли я відчинила двері,
думала, що це Мін У, а не Вон Ік.
Я дуже хотіла поговорити з Мін У,
але, оскільки це був не він,
не могла зосередитися на нашій розмові.
Гадаю, я хотіла якнайшвидше піти.
Куди це ти?
Що?
-Я? -Так.
Повертаюся в кімнату.
-Поговорімо там. -Добре.
Можна твою ковдру?
Так.
Що відбувається? Щось не так?
Я думала, що все гаразд, але…
Ти знаєш, як воно.
Коли весь стрес накопичується,
доки не вплине фізично.
Тобі недобре, так?
Ні, мені значно покращало.
Ні, ти на себе не схожа.
Я трохи спантеличений.
Сподіваюся, завтра все стане краще.
Скажи щось.
Що?
Що ти хочеш почути?
Розкажи, чим ти займався в Пеклі.
Добре поводився?
ВЧОРА
Я дуже добре провів час за розмовами з тобою в Раю.
Відтоді ти не покидаєш мої думки, тож я захотів із тобою поговорити.
Найбільш весело мені було з тобою в Раю.
Тож тепер я буду відвертішим щодо своїх почуттів.
Якщо я все ж піду, лишайся на місці і вичікуй.
Авжеж.
Ми всі застрягли тут. Мабуть, просто будемо їсти разом.
Не роби нічого кумедного.
Якщо ти підеш?
То було вчора.
-Так. Вона сказала йому вичікувати. -Так.
Але все не йде за її планом.
Він її не послухав.
Добре поводився?
Що?
Ти добре поводився? Був молодцем?
Я багато про що вчора думав.
Якщо чесно, не знав, як ти почуваєшся.
Було складно дізнатися, що ти про мене думаєш.
Так, у Раю було весело.
Але я справді не міг зрозуміти, що ти до мене відчуваєш.
-То що? -Тож…
Як я казав тобі раніше,
мені була цікава Сі Ин.
Ти з нею говорив, так?
Так, сьогодні.
Ми поговорили.
Ти на мене просто витріщаєшся. Чому нічого не скажеш?
То що?
Як тобі розмова з Сі Ин?
Сі Ин була досить відкрита і приємна,
я побачив її іншу сторону, коли говорив із нею.
Сьогодні?
Вона здивована.
Сьогодні?
Ми і раніше розмовляли.
Але сьогодні, думаю, я прийняв рішення.
Я казала тобі вичікувати, але, здається, ти цього не зробив.
Мені не подобаються хлопці,
які мене не слухають,
-Мін У. -Що?
Ти про що?
Я казала тобі вичікувати.
Чому, по-твоєму, я це сказала?
Знаю. Я пам'ятаю, як ти мені це казала.
Чому ти не послухав?
Я думаю, ми часто не збігалися за часом.
Про що ти говориш?
Я це сказала, щоб ми збіглися за часом.
Саме тому я сказала тобі вичікувати лише один день.
Вона що, вичитує йому?
Може, це тому, що вона старша.
-Вона його допитує. -Наче вона його вчителька.
-«Не подобаються хлопці, які не слухають». -«Мін У».
Наче йому вичитують.
-Вона звучить, як учителька. -«Мін У, я казала тобі добре поводитися».
Це лякає.
Саме тому я сказала тобі вичікувати лише один день.
Це твоя вина.
Так?
Моя вина?
Тобі треба було бути більш прямолінійною.
-Я починаю тебе дратувати? -Ні.
Серйозно?
Агов.
Ти неможливий.
Хай там як, тож…
То що?
-То я… -Ти що?
-Що таке? -Не смійся.
Гаразд.
Я більше схиляюся до Сі Ин.
-Що? -Я схиляюся до неї.
Чому ти й далі смієшся?
-Вона приголомшена. -Так.
«Ти неможливий».
Він звучав напрочуд твердо.
-Так. -Так.
У ту секунду,
коли ти це сказав,
наче ти зважував мене і її…
Ти мене відштовхнув.
Відштовхнув?
Ти вважаєш, я зважував свої варіанти?
Так. Тобто…
Коли ти сказав, що схиляєшся до неї…
Якщо ти це відчуваєш…
Якщо схиляєшся до Сі Ин,
просто йди.
Я не зважував варіанти.
Невже? То що це було?
Мене це просто відштовхнуло.
Але хіба Гю Рі не робила те саме?
-Із Мін Гю і Мін У. -Так.
-Формально — так. -Вона сказала, що коливається між ними.
Чому ти…
Я вже не знаю.
Це моя вина, що чіткіше не висловився.
Але я справді не зважував варіанти.
Я хочу сказати…
Як би це мовити?
Просто викресли мене з рівняння.
Викресли мене.
Коли я єдина,
в кому ти зацікавлений, ти можеш сказати, що я тобі подобаюся.
Але якщо ти розриваєшся між двома, це означає, що я тобі не подобаюся.
Тож…
Я не хочу бути з такою людиною.
Тож хай щастить.
-Мені якось лячно. -Мені теж.
«Тож хай щастить».
Що…
Якби ти просто сказала мені, як…
Як ти почувалася до мене…
Стривай.
Ти жартуєш?
Ти хотів, щоб я це висловила словами?
Принаймні коли ми говорили.
Що ти хотів почути?
Типу: «Ти мені подобаєшся?
Я маю до тебе почуття?
Я постійно про тебе думаю?» Таке?
Коли я з тобою говорив,
я особливо не відчув, що я тобі подобаюся. Ось чому.
Тож поки тебе не було,
я говорив із Сі Ин, бо вона мені була цікава.
-Вона була дуже прямолінійна. -Ясно.
І я відчув, що ми добре зійшлися.
Я став по-іншому до неї ставитися.
-Під час розмови. -Так.
-А потім з тобою… -Ти трохи схожий на Гван Хі, так?
Що?
О боже.
Ти трохи схожий на Гван Хі, так?
Тобто?
Судячи з того, що ти зараз сказав,
здається, що ти зацікавився Сі Ин,
бо вона перша підійшла до тебе.
Але це звучить, як…
Це не так.
-Це не єдина причина. -Гаразд.
Коли я вперше говорив із Сі Ин,
я подумав, що мені з нею комфортно, бо ставився до неї, як до друга.
Та після розмови я почав щось відчувати.
Авжеж, ти не була там, щоб це бачити.
Також мені сподобалося, як чітко вона виражала свої почуття до мене.
-Ясно. -І ми дуже добре порозумілися.
Він висловив свій інтерес до мене,
та поки я була відсутня,
змінив думку — отак просто.
Як на мене, це просто сміховинно, що він навіть один день не почекав.
Він сказав, що якби я чітко висловила свої почуття,
він би не зробив того, що зробив.
Але особисто я думаю,
що він мав би знати, як я ставлюся до нього.
Те, що він почав схилятися до Сі Ин,
бо вона висловлювала свої почуття більше, ніж я,
лише доводить, що його почуття були поверхневі.
Ось чому я нізащо не хочу бути з таким хлопцем.
Мені шкода Сі Ин, але, сподіваюся, наприкінці вони залишаться разом.
Зрозуміло. Що ж, це було на краще.
Одразу до суті.
-Ти в ударі. -Усе вийшло.
Що ж, я намагалася подумати про це з точки зору Гю Рі.
Як ми вже згадували,
такі, як вона, зазвичай не отримують відмов.
-Вони дуже впевнені в собі. -Так.
Але в такій ситуації, коли вона відчуває,
що її з кимось порівнюють,
гадаю, її гордість і почуття могли бути зачеплені.
Якщо поміркувати,
то людина, в якій Мін У був найбільше зацікавлений, — це Сі Ин.
Але тоді Гю Рі раптом обрала Мін У, що збило його з пантелику.
Так все відбувалося.
-Та Гю Рі цього не знає. -Тому так думає.
Що він змінив думку за ніч.
На цьому етапі я думаю,
Мін У відчув, що мав дати Гю Рі якесь пояснення.
-Адже вона й далі ставила йому запитання. -Так.
Тому він постійно згадував, що Сі Ин перша підійшла до нього і таке інше.
Але, мабуть, його виправдання змусили Гю Рі думати:
«Хіба я не висловила свої почуття?
Може, я й не сказала, що ти мені подобаєшся, але я дала це зрозуміти.
Ти не відрізняєшся від Гван Хі».
-Гадаю, так вона це сприйняла. -Так.
Але також я розумію, як це могло засмутити Мін У.
-Це, безперечно, нечесно. -Абсолютно.
Будьмо чесними. Гю Рі теж розривалася.
-Між Мін У і Мін Гю. -Це правда.
Я зараз досить розчарований у Гю Рі.
-Вона… -«Розчарований».
-Він не любить таку поведінку. -Їй не слід було бути такою зверхньою.
Вона мала поважати його.
Лише те, що вона старша за нього,
не означає, що вона може так зверхньо з ним розмовляти.
І під час її інтерв'ю
її слова щодо нього здалися мені нешанобливими.
Думаю, вона врешті-решт показала справжню себе.
-«Справжню себе». -Боже.
Вона сказала: «Я нізащо не хочу бути з ним».
Такі речі не слід казати легковажно.
-Він так розсердився. -Так.
У будь-якому випадку, я цілком впевнений, що почуття Мін У до Гю Рі
-минули. -Безперечно.
-Переконана, він прийняв рішення. -Так.
Як ти сказала, це було на краще.
-Так. Для них так краще. -Саме так.
-Тепер він може обрати Сі Ин. -Так.
-Побачимось. -Гаразд.
Тут нікого немає.
Повернувшись після короткої бесіди з Вон Іком,
я зрозуміла, що Мін У і Гю Рі розмовляли.
Але я зовсім не відчувала занепокоєння,
бо була дуже впевнена в ньому і довіряла йому.
У цьому сенсі я не нервувала.
Але в сенсі часу день майже минув.
Лишився лише один, і я не хотіла, щоб ми знову зазнали невдачі з часом.
От і все. Майже кінець.
Так, дивне відчуття.
Я говорив тут лише з тобою.
І з Мін Чжи.
Тебе це засмучує?
Чи розчаровує?
Так, дуже.
Коли я про це думаю, здається, Чин Сок злопам'ятний.
-Так? -Хоча його не можна звинувачувати.
Мін Йон стала лагідною, як ягня.
-Вони помінялися ролями. -Так.
Вона навіть схожа на ягня в цій білій сукні.
-Ніжний вигляд. -Ситуація змінилася.
-Однозначно. -Так.
-Мені теж сумно. -Через що?
Я весь час провела з тобою, лише щоб почути, як ти кажеш…
Я думала, тобі подобалося бути зі мною.
Авжеж, подобалося.
Тоді що таке?
-Ти сердишся? -Дехто погано зі мною поводився.
Але я так поводилася лише раз.
Забудь уже про це.
Гадаю, ти погано поводилася лише раз.
-То чому… -Але це був твій єдиний шанс.
Що?
Не треба вдавати з себе милоту.
Припини. Годі поводитися мило.
-Що відбувається? -Я нервую.
-Що вона задумала? -Вона йде.
-Вона пішла до нього? -Справді?
Вона мусила.
Агов. Заходь.
Я просто…
-Вона прийшла сюди. -Яке полегшення.
-Мені стало страшно. -Я подумав, вона пішла в іншу кімнату.
Боже.
Мені потрібна порада.
Авжеж. Поговорімо.
-Можна лишитися? -Так.
-Я прийшла поговорити з вами обома. -Уперед.
Я зараз наче розгублена.
-Розповідай. -Чому? Що сталося?
Вон Ік хотів поговорити зі мною, і ми були разом.
-А Гю Рі пішла одразу до Мін У. -Так.
-І я думаю, вони досі говорять. -Гаразд.
Тож я засмутилася.
Я раділа, що ми обоє лишилися в Пеклі, але…
-Так. -Так.
Це доводить мене до сказу.
Але я думаю, тобі зараз можна наростити темп.
-Роби що хочеш. -Безперечно.
-Згодна. -Зараз нормально бути егоїстичною.
Адже лишилося небагато часу.
Просто роби що хочеш.
Гаразд.
То мені зараз іти?
Не будь надмірно обережною.
Ти знаєш, що шкодуватимеш, якщо будеш.
Жодного каяття. Просто вперед.
Давай. Я піду з тобою.
Секунду.
Дам їм ще п'ять хвилин, а потім увійду.
Зніми це з мене.
Що? Зняти що?
-Що? -Я вже певний час хочу це зняти.
Це дозволено?
-Ось. -Це можна робити?
Усе гаразд.
Вона зняла мікрофон.
Що таке?
-Я просто… -Хіба ми не закінчили розмову?
-Що таке? Ти хочеш ще поговорити? -Ні…
Як гадаєте, коли закінчите?
Хто це?
Як гадаєте, коли закінчите?
Можна мені трохи поговорити з Мін У?
Ні, не можна.
-Що? -Не можна.
-Боже. -Що?
Господи.
-Гю Рі здуріла. -Мені страшно!
-Це було так страшно. «Ні, не можна». -Вона дуріє.
-Божечки. -Це просто…
-Вона перейшла на темний бік. -Саме так.
Упевнена, вона жартує, але так не виглядає.
Ну-бо, Гю Рі. Не будь такою.
-Приходь до мене, коли закінчите. -Гаразд. Ми скоро.
Гаразд, чекатиму.
Здається, не зараз.
Не зараз?
-Ні. -То що?
Каже, що прийде. Та коли я спитала, Гю Рі відповіла:
«Ні, не можна».
-Серйозно? -Так.
-Вони скоро вийдуть. -Гадаю, що так.
Але я думаю, що та відповідь була найбожевільнішим, що я коли-небудь чула.
-Гю Рі? -Її вираз…
Так.
Але я вірю Мін У.
Вірю тому, що він казав раніше.
Все одно, хтозна.
Усе залежить від тебе.
Давай закруглятися.
«Закруглятися?» Не вірю, що ти це сказав.
Залишмо на сьогодні на цьому.
Я був доволі спантеличеним і засмученим.
Ми постійно ходили колами, ні до чого не доходили,
тож я просто захотів швидко припинити розмову.
-Мені дуже шкода. -Усе гаразд.
Я думала, ти спиш.
Ні, я сплю тут.
Підемо?
-Довго чекала? -Що?
-Довго чекала? -Так.
-Добре поговорили? -Що?
Добре поговорили?
-Ну, поговорили. -Ясно.
Добре пройшло?
-Так. Дуже добре. -Зрозуміло.
Тобі зараз краще?
Не знаю, чи точно краще, але ми принаймні поговорили.
-Зрозуміло. -Так.
То ти схиляєшся до Мін У?
-Мін У? -Я говорю про тебе.
-Я? -Так.
Ні.
Коли я з ним говорила, зрозуміла, що він не той самий.
Тобто
я не те щоб вирішувала, але…
То думаєш, Мін Гю краще тобі підходить?
Так.
Мені треба буде ще про це подумати, бо…
Ну…
Лише тому що хтось доступний, не означає, що я мушу його обрати.
-Так. -Не згоден?
-Ми вже тут говорили. -Так.
Тож я захотіла повернутися.
Розмова пройшла добре?
-Розмова? -Так.
Так, добре.
Виглядало трохи лячно.
Ну, якщо чесно…
Я тобі вже розповідав?
Про що?
Однією з тих, хто мене цікавили,
-була Гю Рі. -Так.
Я вже знала, що це була Гю Рі.
Я сказав їй, що схиляюся до тебе.
Ясно.
-Я мусив. -Так.
-Це було б неправильно. -Знаю.
То все пройшло добре?
Я сказав їй, що саме відчуваю.
Тож я…
Я просто не…
Я не дуже вправний у таких речах, тож не знаю, як усе пройшло.
-Не знаю. -Гаразд.
Але що я знаю, це те, що тобі нема про що хвилюватися.
Просто хотів тобі це сказати.
І вибач, що змусив хвилюватися.
Я почуваюся так само, як під час нашої розмови,
тож ні про що не хвилюйся, добре?
-Я не… -Прямо зараз…
Я не хвилювалася. Думаю, я просто тобі довіряла.
Тепер усе краще.
Так. Усе, що треба, — кілька слів.
Я й не уявляв, що ця розмова триватиме так довго.
Так. Я теж.
-Вона зайняла певний час. Це все. -Я мав…
Я мав піти раніше.
Усе гаразд.
Тепер усе закінчилося.
Вибач, що змусив стільки чекати.
-Усе добре. -Мені дуже шкода.
Хоча, знаєш що?
Якщо не виговоритися в Пеклі, нічого не вийде.
Твоя правда.
-Ми дісталися сюди довгим шляхом. -Так.
Це остання частина нашої подорожі, та все одно нелегка.
-«Чому це так складно?» -Так.
Ця думка постійно крутиться в моїй голові.
Аналогічно.
Це такий довгий і заплутаний шлях,
але мені це подобається.
Я обираю тебе.
І я обираю тебе.
«Я обираю тебе».
Мені треба написати з цього пісню.
І не кажи.
Завтра наш останній день тут.
Твоя правда.
Хочу, щоб він був найкращим.
Хочу з тобою повеселитися.
Зробімо це.
-Проведемо час добре. -Треба сьогодні виспатися.
Так.
-Ходімо спати. -Добре.
-Поговоримо ще завтра. -Розважимося.
Гаразд.
-Ходімо? -Так.
Уже досить пізно.
-Ці двоє добре з усім розібралися. -Так.
-Мін У і Сі Ин. -Мабуть, добре виспалися.
Вони пройшли довгий і заплутаний шлях.
Але для них все лише покращувалося.
Вони сформували міцний зв'язок.
-Саме так. -Так.
І, думаю, Мін У пережив важкий час
під час розмови з Гю Рі.
Тож, закладаюся, він ще більше насолодився часом із Сі Ин.
-Після тієї розмови. -Так.
-Безумовно. -Так.
-«Я обираю тебе». «І я обираю тебе». -«І я обираю тебе».
Не очікував, що вона це скаже.
РАЙ ЮН ХА ЧЖОН І ЮН ХА БІН
Поглянь на захід сонця. Так гарно.
-Тобі звідси видно? -Так.
А звідти?
-Не видно. -То йди сюди.
Ось. Обіприся.
-Видно? -Так.
Я думав, що в Пеклі непогано.
-Але тут… -Дуже гарно, так?
Дуже по-іншому, але тут теж гарно.
Я хотів перемогти, привести тебе сюди.
-Так. -Вибач, що не зміг.
Усе гаразд. Не кажи так.
Мені ніяково, бо я в цьому не дуже.
Хай там як,
дякую, що привела мене.
-Боже, як апетитно виглядає. -Боже.
Смачного.
Наїдайся.
-Скажи, смачно? -Так.
Я не була впевнена, чи їсти піцу.
Ми не знаємо вік одне одного.
Уже час мені спитати.
Думаю, я буду єдина, хто знатиме твій вік.
То скільки тобі років?
Мені?
-Мені 31. -Що?
Що?
Серйозно? Ти значно молодший, ніж я думала.
Чекай. Тепер я єдина, хто знає твій вік.
-Ти єдина, хто знає напевно. -Так?
Ми всі думали, що ти або найстарший, або другий за віком.
Гадаю, Гван Хі найстарший.
-Найстарший. -Він здається старим.
Намагається діяти, як молодий, але в ньому є щось старе.
Хоча не думаю, що він це знає.
-Обожнюю Гван Хі й Ха Чжон. -Серйозно.
-Я? -Мені дуже цікава твоя робота.
Я граю.
-Ти актор? -Так.
Я актор.
Наразі я здебільшого граю в незалежних фільмах.
Коли я отримую роль після прослуховування,
я вивчаю сценарій і свій текст, готуючись до зйомок.
ЮН ХА БІН, 31 РІК АКТОР
Що думаєш про мою роботу?
-Так і очікувала. -Справді?
Але не з віком.
Зрозуміло.
Знаєш що? Цього разу все відчувається по-іншому.
Як так?
Я більше насолоджуюся їжею, бо почуваюся зручно.
Коли я була тут раніше, відчувала, що маю продовжувати розмову за їжею.
То я так і робила.
Але тепер можу зосередитися на їжі.
Особисто я не люблю говорити за їжею.
Ясно.
Навіть не дивлюся на телефон.
Справді?
-У телевізор чи ще щось. Просто їм. -Зрозуміло.
Вона каже йому не говорити з нею?
І не кажи.
Я бачу, що він це так сприймає.
Коли ти про це сказав, я теж.
Думаю, тут є алкоголь.
Відчуваєш, що сп'яніла?
Трохи.
Справді?
Це тому ти зараз притихла?
-Думаю, так. -Ти трохи втомлена?
Ти була така життєрадісна і енергійна, але тепер затихла.
Я така наодинці з кимось.
Гван Хі думав, що я тиха, коли ми побачилися вперше.
Справді?
Коли ми вперше зустрілися, були самі.
-Потім ми пішли в Пекло. -Так.
Коли ми говорили, я була досить спокійною, як зараз.
Здебільшого я спілкувалася так.
Тож він вирішив, що я спокійна,
але як повернулися, сказав, я надто життєрадісна.
Потім — що він не може з'ясувати мій характер.
Ясно.
Врешті все зводиться до Гван Хі.
-Вона постійно його згадує. -Так.
Я хочу повернутися до Пекла.
-Так? -Ти хочеш піти?
То йди сам.
Чудово. Залишайся тут.
Гарна ідея.
Це місце мені до вподоби.
У мене ще одне запитання.
Уперед, питай.
Чому ти
хотів потрапити в Рай зі мною?
-Чому? -Так.
Ну, я…
Я постійно питав себе, чому обрав тебе.
Ясно.
І…
Я відчував, що мені потрібна відповідь.
У процесі пошуку відповіді…
І, можливо, тому що я постійно думав…
Ти просто постійно…
Чи, може, через всі мої думки…
Думаю, я відчув потребу поговорити з тобою тут.
-То чому ти зацікавився мною? -Я просто…
-Я намагаюся сказати… -Гаразд.
Що я щось відчув.
На якомусь рівні ми сходимося.
І я відчув від тебе цікаву енергетику.
-Справді? -Так.
Я відчув мир і комфорт,
і, гадаю, тримав це в собі.
Справді?
Ясно.
Будьмо!
У мене теж до тебе запитання.
Просто…
-Ти дала лише одну цукерку. -Так.
У тебе був на думці ще хтось, кому б ти її дала?
-У мене? -Так.
У тебе був на думці ще хтось, кому б ти її дала?
-У мене? -Так.
Чекай. Я думала, ти знав.
Що знав? Що ти дала її мені?
Ні.
Тоді що?
Що я була зацікавлена в Гван Хі.
-Я не знав. -Справді?
-Так. -Ну то я була.
-На початку? -Так.
Зрозуміло.
То чому дала її мені? Як усе так вийшло?
З Гван Хі?
Ми з ним багато сварилися.
Гаразд.
Тож одного разу він мене засмутив.
Так.
Справа в тому, що він був таким зайнятим, пізнаючи людей,
що ніколи не цікавився, як я, чи щось таке.
Він просто хотів, щоб я підходила перша.
-Ось як це було. -Так.
Але потім ти підійшов до мене перший, і…
Коли тобі було недобре?
-Так. -Ясно.
Тому я дала її тобі.
Зрозумів.
Тож цукерка спочатку призначалася Гван Хі,
але ти дала її мені, так?
Так.
-Гадаю, Ха Бін почувається дещо ображеним. -Так.
-Вона надто прямолінійна. -Так.
Давно так не наїдався.
…не наїдався.
-Перепрошую. Ти хочеш спати? -Так.
То просто йди в ліжко.
Я починаю хотіти спати, коли п'ю алкоголь.
Думаю, ти достатньо з'їв.
Ще ні.
Я хочу скуштувати токпоккі,
бо ти мені це сказала.
Забудь. Не їж.
Я думала, у тебе є багато чого зі мною обговорити.
Так.
ДВА ДНІ ТОМУ
Я не хочу мати…
справжню розмову з тобою тут.
Я хочу піти з тобою в Рай.
-Щоб ми поговорили? -Я хочу говорити відкрито й щиро.
Спочатку я дуже хотів із тобою поговорити.
А тепер не хочеш?
-Ні, річ не в цьому. -Ясно.
Просто вже не відчуваю потреби.
-Ясно. -Так.
Я відчуваю, що можу
відкласти все це, бо почуваюся…
-Комфортно? -Мені дуже комфортно.
-Що? -Що?
Що взагалі…
-Що він каже? -Що?
-Стривайте. -Що?
-Комфортно? -Мені дуже комфортно.
Мені подобається це відчуття комфорту і стабільності.
Не знаю. Зараз, коли так почуваюся з тобою,
справді не знаю, що ще питати.
Розклавши по поличках всі свої думки, я просто облишив усі запитання, що мав.
Що?
О боже.
Розклавши по поличках всі свої думки, я просто облишив усі запитання, що мав.
-Я їх просто забув. -Ти мав скласти список.
«Що треба запитати в Ха Чжон, якщо ми вирушимо в Рай?»
-«Я запитаю її…» -Навіщо?
Мені подобається робити, що хочеться в моменті.
Справді?
Коли ми були в Пеклі,
здавалося, він готовий багато чим поділитися про себе.
Але насправді він не хотів,
тож, думаю, тому я була розчарована.
Взагалі-то в мене було багато запитань, які я хотів їй поставити.
Але через те, що я багато часу провів у Пеклі,
напруга, яку я там відчував,
просто зникла, коли ми дісталися Раю.
Я відчув себе спустошеним.
Мені соромно перед Ха Чжон,
бо я не зміг почати чи вести розмову.
Він просто нетямущий? Що відбувається?
Не впевнена, чи я правильно розумію.
То він не ставить їй запитання
не тому, що знає, що їй подобається Гван Хі?
-Це тому, що йому з нею легко? -Так, бо йому комфортно.
«Мені подобається цей момент. Мені не треба нічого питати».
-«Що ще казати?» -Так.
Він надто в моменті.
Але він абсолютна протилежність більшості людей.
Зазвичай, коли потрапляєш у Рай, напруга подвоюється.
Але його напруга просто зникла.
Думаю, тому він і не хотів говорити.
У цьому сенсі він не збігається з Ха Чжон.
-Отак? -Так.
Не те що я
не хочу з тобою розмовляти.
Просто мені це важко.
Чому так?
-На це має бути причина. -Так.
З моєї точки зору…
Можливо, для тебе це небагато значить,
та для мене дуже…
Дуже важко відкриватися людям.
Так.
Я такий з дитинства.
Тож мені ставало все важче й важче виражати себе.
Зрозуміло.
Але знаєш що?
Якщо нічого не казатимеш, то ніяк і не дізнаєшся.
Просто виражай себе.
Як? Що ти хочеш, щоб я зробив?
Якщо не знаєш, коли я почала тобі подобатися,
просто скажи: «Не знаю, коли ти почала мені подобатися,
та я зрозумів, що ти мене приваблюєш».
Скажи це чесно, ось так.
Але ти мямлиш про те й інше.
О боже!
Господи.
Мені це подобається.
Гаразд. Тож мене дехто приваблює.
І я їй про це сказав.
-Так. -Але вона не відчуває те саме.
Тож от і все.
Ти про що?
Скажімо, мене дехто приваблює, і вона відчуває те саме.
Тоді ми вдвох…
Я геть заплуталася.
Гадки не маю, що ти хочеш сказати.
Тож просто лягаю спати.
«Тож просто лягаю спати».
У багатьох людей співучі голоси, як у Ха Чжон.
-Справді? -Так.
«Боже, про що ти говориш?»
«Просто лягаю спати».
Люди дійсно так говорять.
Ясно.
РАЙ ЧХВЕ ХЕ СОН І ЛІ ГВАН ХІ
Ти справді спатимеш у іншій кімнаті?
Хочеш спати разом?
Усе гаразд. Я спатиму там.
То може поставимо це поряд із диваном?
Буде значно краще. Диван надто малий.
Я завжди спав на дивані.
-І в тебе звисали ноги з краю? -Так.
Ти так можеш спати?
Усе одно краще, ніж у Пеклі.
Це тому ти завжди втомлений.
-У мене запитання. -Так?
Чому постійно це або диван, або разом?
Просто лягай на інше ліжко.
-Так, це і мала на увазі Хе Сон. -Він теж це мав на увазі.
Може, це тому, що Гван Хі надто добре себе знає.
Ясно.
-Бо він може перекотитися прямо до неї? -Точно.
-Хто його зна. -Так.
Гадаю, він мав це на увазі.
Це було тонко.
Гван Хі — людина самоконтролю.
Ні, він так поводиться,
-бо знає, що не має самоконтролю. -Так.
Це доводить, що він у нього є.
-Він запобігає цьому. -Точно.
-Запобігання аваріям. -Він чудовий.
Ти дуже кмітливий.
ДЕНЬ 8
ДО ОСТАТОЧНОГО РІШЕННЯ 1 ДЕНЬ
Ти мене налякала.
-Боже. -Як краще?
-Що? -Мені розпустити волосся чи…
Гаразд.
-Розпустити. -Добре.
-Коли вчора я прийшов із Мін Чжи… -Так?
Мені було трохи дивно приходити сюди з кимось, кого я добре не знав.
Але будучи тут і говорячи з тобою, я відчув,
наче ми зустрічаємося два роки.
Уже два роки?
Другий раз відчувається по-іншому.
Так, згодна. По-іншому.
Може, тому що вчора ми мали глибоку розмову.
Ти знаєш, про що я.
-Про настрій? -Просто отак були разом.
Ось що я відчуваю.
-Скажімо, ми підемо разом. -Так?
Ти справді вважаєш, що ми зможемо бачитися?
Як справжня пара.
Завжди питає замість того, щоб казати, що відчуває.
-Він — Хлопець Якщо. -Так.
Їй слід спитати його те саме.
Бо він — Хлопець Якщо.
Хлопець Якщо.
-Скажімо, ми підемо разом. -Так?
Ти справді вважаєш, що ми зможемо бачитися?
Як справжня пара.
Боже, дай подумати.
Думаю, я б хотіла спробувати.
Тож якщо я тебе приваблюю, якою би була причина?
Бачите? От що він робить.
-Хлопець Якщо. -«Хлопець Якщо»?
Я цього раніше не помічала,
та я бачу дедалі більше речей у тобі, які мені подобаються.
Це справді кумедно.
У тобі є те, що мені зазвичай подобається в хлопцях.
-Ти про що? -Я не скажу.
Гадки не маю, про що ти.
У ньому є щось
трохи жалісне…
Заждіть, мені не слід цього казати.
Його ж немає поряд, так?
Це нормально.
-Абсолютно. -Просто кажи.
-Ми знаємо, про що вона. -Так.
-Ми знаємо. -Усі знають.
Гван Хі значно старший за мене,
та час від часу він здається молодшим.
Здається, що він хоче, щоб ініціативу брала жінка.
Та мені це вбачається милим.
Це наша остання випічка з лохиною.
Сто років не їла французький тост.
Не думаю, що мені ще треба приходити в Рай.
Я сповна насолодилась часом тут.
Значно більше, ніж очікувала.
-Десерт бінгсу — сама по собі нагорода. -Так.
Коли ще я так поїм?
Зараз почуєш той музичний сигнал.
-І підеш звідси сама. -Боже!
«На тебе чекає новий учасник».
Як щодо нової учасниці?
Тобі знову треба піти?
Авжеж.
Два шматочки манго.
-З'їж усе. -Ні, з'їж ти.
-Можеш з'їсти все. -Ти вчора наївся?
Справа не в цьому.
Манго нагадують мені про тебе.
Боже, яка смакота. Такого ми більше не отримаємо.
Якби зі мною був телефон і я міг зробити з тобою фото,
гадаю, ця картина, як ми сидимо тут
і востаннє їмо разом,
мабуть, була би для мене найбільш значущою.
Я думав про це раніше.
Цей сніданок із тобою
буде найбільш пам'ятним моментом для мене.
Якщо чесно, я відчув…
Коли ми вперше зустрілися,
я не думав, що зміню думку щодо тебе.
Та потім із часом багато чого сталося.
І тепер, коли ми пройшли по колу,
я не маю слів, щоб описати свої почуття.
Переконана, пізніше ти скажеш те саме Мін Чжи.
«Це було наче зустріч із колишньою».
-У яблучко. -Вона знає його як облупленого.
-Ми всі так думаємо. -Серйозно.
Переконана, пізніше ти скажеш те саме Мін Чжи.
«Це було наче зустріч із колишньою».
Якщо я побачу Мін Чжи…
Якщо вона перша до мене заговорить, послухаю, що вона скаже.
Із цікавості.
-Спочатку послухаєш? -Так.
РАЙ ЧХО МІН ЧЖИ І ПАК МІН ГЮ
Ти впевнена, що сьогодні не плакатимеш?
Не буду.
Я, безперечно, збираюся сміятися.
Тоді я просто буду чесним і викладу все Гван Хі.
Я скажу, що він тобі небайдужий,
що ти постійно хвилювалася за нього,
навіть коли ми їли в номері.
А ще скажу, що все, про що ми говорили,
був час, який ти провела з ним.
Гаразд. Гарна ідея.
-Мін Гю такий милий. -Безперечно.
-Це так. -Відчуваю, що Мін Гю
зараз виглядає дуже зрілим.
Надто не переймайся, добре?
-І годі хвилюватися. -Я не переймаюся.
А що? Думаєш, так?
Ти переймалася всю ніч.
-З минулого вечора… -Ні.
-Я просто засмутилася. -Так.
Я знаю, що засмутилася.
О ні.
Він дивиться вбік.
Не говори зі мною.
Просто не треба.
Він сказав їй не говорити з ним.
Це Гван Хі так жартує.
Лягай на його плече і поспи.
Лягай уже на нього.
Лягай і поспи.
Заждіть. Погляньте на цю посадку.
Гван Хі оточений тріо.
-Так. -Твоя правда.
-Боже. -То що зараз буде
з Гван Хі?
-Думаю, Гван Хі… -Чи він вирішив?
Хтось попросить поговорити з ним
за десять хвилин до остаточного рішення.
І хто б це не був…
Не думаю, що щось визначено до того, як Гван Хі зробить остаточний вибір.
-Твоя правда. -Буде важливо дещо побачити.
Як він взаємодіятиме з Мін Чжи в Пеклі.
-А ще є Ха Чжон. -Що?
-Навіть я не маю на них надію.
Але пам'ятаєте слова Ха Чжон?
-«Зворотне коло»? -Він повернеться назад.
-Вона так сподівається. -«До Ха Чжон».
Точно.
-Я вдячний Гван Хі. -Так.
Адже, хоч і наближається кінець,
ми все одно не впевнені. Мені це до вподоби. Я такий вдячний.
-Тримає нас у тонусі. -Так.
-Серйозно. -Якби було очевидно, не мало би сенсу.
Визнаймо всі, що він — абсолютна знахідка для шоу.
-Безумовно. -Без нього було б погано.
ПЕКЛО
-Закладаюся, сьогодні підемо у воду. -Твоя правда!
Якщо будемо плавати, доведеться занурити декого.
Може, пару.
-Дякую. -Будь ласка.
-Побачимося. -Побачимося.
-Ви в одній кімнаті? -Так.
Якщо в одній, похизуйтеся перед Сі Ин.
-Ідіть. -Бувай.
Привіт, дорогенькі.
Привіт.
-Боже. -Як усе було?
-Слухай, ти сьогодні така гарна. -Справді?
То розкажи, як усе пройшло. Помираємо від цікавості.
Це було розчаруванням.
-Що? -Справді?
Та ні.
-Розчарування? -Це я його обрала, так?
-Так. -Розчарування в іншому.
Він не з тих, хто говорить про себе.
-Ясно. -Він змусив мене зацікавитись ним.
Сказав, що хоче поговорити в Раю.
Оскільки тут є обмеження на те, що ми можемо казати,
він хотів піти в Рай і поговорити там.
Але щойно ми туди дісталися, він сказав, що йому так комфортно зі мною,
що він не відчуває потреби щось у мене питати,
і йому вже не цікаво.
-Справді? -Так.
-Йому вже не цікаво? -Так.
Що? Він якийсь чудернацький. Це його особливість?
Було типу: «Нащо турбуватися? Важливо, що ти мені подобаєшся.
Твої почуття не важливі».
Думаю, це він відчував.
Він трохи дивний.
Ми цього геть не очікували.
Я думала, Ха Бін виллє тобі душу і все тобі розкаже.
Я думала, ти після цього до нього потеплішаєш.
Я теж так думала.
Треба було йти з кимось іншим.
-Так. Ясно. -Ось як я почуваюся.
Я справді думав, що Ха Бін і Ха Чжон…
-Як було в Раю? -Ви добре виглядали разом.
Нам навіть не треба було говорити, бо було так комфортно.
-Ясно. -У неї був добрий апетит.
Тож я сказав: «Їж іще».
Ви взагалі говорили?
-Так, авжеж. -Ясно.
А як усі інші?
Ті, що були тут… Ми всі пішли, говорячи, що тут буде значно веселіше.
-Було безперечно веселіше. -Однозначно.
Ти достатньо наговорився з Сі Ин, Мін У?
-Спочатку була остання розмова з Гю Рі. -Так.
Після того я пішов і поговорив із Сі Ин.
Нічого особливого не було. Просто розважалися.
-Що сталося? -Ти вирішила?
-Річ у тому, що… -Так?
Мін У вже прийняв рішення.
І я теж.
Але виявилося, що він значно кращий хлопець, ніж я думала.
Дуже чіткий і прямолінійний.
-Це чудово! -Безумовно.
-Це так зріло. -Так.
Мін У чудовий.
-Він такий класний. -Думаю, я закохалася сильніше.
Тож я вирішила вчора. І це рішення не зміниться.
-Оце так. Ти пізно лягла? -Рада за тебе!
Я відчуваю впевненість у своєму рішенні.
І хоча я вважаю Вон Іка дуже гарною людиною і таке інше,
не думаю, що мала до нього почуття.
Так.
Гадаю, Вон Іка переповнюють думки.
І не кажи.
Мені дуже шкода.
Але якщо я витрачу час на шкодування,
я не зможу бути вірною своїм почуттям.
Тож я вирішила поставити все на Мін У.
Я така щаслива за тебе.
-А вам було весело? -Так, але…
Тобто я не…
Вам було весело?
Ми просто робили всіляке.
-Типу масаж у спа. -Ясно.
-Молодці. -Ми робили це і…
-Погляньте на її обличчя. -Вона щойно почула про спа.
Вона казала не робити цього.
Я була там двічі з одним хлопцем.
-То як воно? -Сі Ин, ти мала рацію.
Другого разу все справді по-іншому.
-Скажи? -Так.
-Дуже відрізняється. -Не знаю, чому я так думала.
Що двічі з одним хлопцем буде нецікаво.
-Але… -Ще веселіше, так?
-Більш розслаблено. -Так, однозначно.
-Відчуття були інші. -Так.
Коли Гван Хі вирушив до Раю з Хе Сон, він став подобатися мені ще більше.
Я зрозуміла, наскільки сильно.
Іноді стає зрозуміло, наскільки подобається людина,
коли бачиш її з кимось іншим.
Це була лише частина процесу.
До речі, Мін Чжи — це справді щось.
Вона сказала мені, що була налаштована посісти перше місце в курячій бійці.
Коли я спитав, чому, вона сказала, що тому, що хотіла обрати тебе.
-Вона хотіла обрати тебе. -Мене?
-Так, вона так сказала. -Ясно.
Ми просто по-дружньому говорили,
і я був вражений її рішучістю.
Зрозуміло.
Мабуть, у тебе болить голова.
Ні, впевнений, він обере Мін Чжи.
Я, власне, вирішив обрати Хе Сон.
Якщо взяти перші враження, Мін Чжи ближче до мого ідеалу.
-Так. -Вона ближча до мого типажу.
Але Хе Сон просто така…
Якби я думав про одруження, я би обрав Хе Сон.
-Ясно. -Так.
Ти, мабуть, жартуєш.
-Він нестерпний. -Я така напружена.
-Не можу цього терпіти. -Після зйомки…
Я завжди йду на масаж.
У мене надто напружена шия.
-Мені треба розслабити її. -Я не можу його терпіти.
Якби я думав про одруження, я би обрав Хе Сон.
-Ясно. -Так.
-Ти вже про це подумав? -Так.
-Боже, ти… У нього плани. -Ти дуже далеко зайшов.
-Хай там як, так я відчуваю. -Так.
Тож ми були в гелікоптері, я сидів між Хе Сон і Мін Чжи.
Я навмисно так сів.
-Ясно. -Хотів перевірити свій душевний стан.
-Але річ у тому… -Так, як я це бачу…
Він дозволив одній дівчині відчувати спокій.
-Так. -Але іншу довів до емоцій.
Я відчував ті емоційні американські гірки.
Він сидів наче на голках.
Бо вона плакала!
-Мін Чжи плакала? -Так.
-Чому? -Вона плакала в гелікоптері.
-У гелікоптері? -Ти не знав?
Вона сильно плакала.
-У гелікоптері? -Так.
-Мене що, там не було? -Ти сидів поруч.
-Вона плакала поруч? -Так.
-Чому? -Не знаю.
Гван Хі не знав.
Він не знав.
Ці речі на нього впливають.
Так, дуже сильно.
Він буде зворушений, що вона плакала через нього.
Боже, яке божевілля.
Я не бачу цьому кінця.
Хтозна, що зараз буде?
Плакала без упину.
-Я не знав, що робити. -Як це я не знав?
-Але чому вона плакала? -Точно.
-Бо їй було боляче. -Так.
Думаю, їй дуже сподобалося побачення з ним у Раю.
Так. Вони раніше ходили до Раю.
Гадки не мав, що вона плаче.
Перш ніж Мін Чжи зробила вибір,
я просив її обрати Чин Сока.
Але вона обрала Мін Гю.
Я через це засмутився,
тож коли Мін Чжи намагалася зі мною заговорити,
я вдав, що ігнорую її.
Мені сказали, що її це образило
і вона сильно плакала.
У той момент я цього не помітив,
та коли це згадав Мін Гю, я був сильно шокований.
Краще б він взагалі не знав.
-Я просто хотіла б, щоб він не знав. -Це як стрічка Мебіуса.
-Кінця немає. -Певно, ми знаємо, що буде далі.
Гван Хі піде поговорити з нею.
Байдуже. Мабуть, піде.
-Я божеволію. -«Я чув, ти плакала».
То ви думаєте, Гван Хі хоче піти зараз із ідеальним типажем?
Чи з потенційною дружиною?
Не думаю, що хтось знає, в тому числі Гван Хі та його батьки.
Ніхто не знає, в тому числі сам Гван Хі.
-Він теж не знає? -Твоя правда.
-Не знає. -Гадки не має.
-Вона має рацію. -Йому подобаються обидві.
-Але ми не дізнаємося… -Важко сказати.
Але я думаю, коли Гван Хі прийме остаточне рішення,
все зведеться до того, що йому більше подобається.
Він обере комфорт чи азартне хвилювання?
Якщо хоче хвилювання, то є Мін Чжи.
Але якщо комфорт, то обере Хе Сон.
То Ха Чжон взагалі не розглядається?
-Так. -Повністю?
-Я думаю… -Я досі маю надію.
Але наразі це не здається вірогідним.
Агов, Мін У.
Побігли?
Боже, що відбувається?
-Боже. -Так круто!
Вони одразу занурилися.
Мін Гю!
Як шикарно.
Так класно.
Агов, я збирався…
-Хапайте його! -Що ви робите?
-Агов, давай. -Хапайте його!
Вони всі захотіли занурити Гван Хі.
Спробуй залізти, поки я триматиму.
Тепер обережно.
Ось так.
Агов, занурте його вже.
-Він обмінявся поглядами з Сі Ин. -Боже.
Ти схожий на ананас!
Людину-ананас.
-Привіт. -Штовхай.
Агов!
Допоможіть, хто-небудь!
Іди сюди, ти.
Чому ти не в воді, Мін Чжи?
У неї немає капців.
-Я дам тобі свої. -Ні, все гаразд.
-Нічого. -Просто вдягни.
Ось.
Лише ноги, будь ласка.
А тобі не потрібні?
Усе нормально. Давай.
-О ні. -Вона це бачила?
Боже! Мені страшно!
Ні, зажди!
-Схоже, наче я на фотосесії? -Так.
Агов!
Поки я вчора плакала,
ці двоє розважалися в Раю.
-Боже. -Тож я плакала і говорила.
А вони веселилися в іншому номері.
Ось що шокувало мене найбільше.
І наступного дня обоє виглядали щасливими.
Так.
Але з Гван Хі все не скінчено до самого кінця.
-Розумієш? -Так. У мене теж таке відчуття.
Але я думаю, він обере мене.
-Чому? -Здається, йому веселіше зі мною.
Це видно, так?
Я його ідеальний типаж.
Справді? Він так сказав?
Так. Він хотів поговорити зі мною, але я не запросила його до Раю.
Боже. Тоді гру скінчено.
Скажи чесно. Він здається зацікавленим?
У кому, на думку інших, він більше зацікавлений?
Ти про кого?
Про Гван Хі.
-Будь об'єктивною. -Ну…
Ти знаєш, що він пішов туди вчора.
Він не може вирішити, так?
Думаю, йому справді важко прийняти рішення.
Це зрозуміло.
Так.
Я просто зроблю так, щоб мене зрозуміли.
-Так. -Допоможу йому вирішити.
Твоя правда.
Я досі шокований, що Мін Чжи плакала. Шокований із багатьох причин.
-То я тобі перший сказав? -Так.
Як ти почувався в гелікоптері?
Переймався за Мін Чжи.
-Мін Чжи? -Так.
Було видно.
Здавалося, що ви двоє справді зустрічаєтеся.
Хе Сон…
Сьогодні останній день, щоб піти на побачення
перед завтрашнім остаточним рішенням.
Ми сподіваємося, що всі проведуть час щонайкраще на своїх побаченнях.
Гадаю, я маю вирішити між Хе Сон і Мін Чжи.
Просто почекай, поки Гван Хі не зробить крок.
Раніше він сказав мені не говорити з ним.
Усе ж.
Переклад субтитрів: Ганна Волошина