SZINGLIK POKLA
Ott megy.
Kivel beszél először?
Itt van.
Gwan-hee az.
Vártok valakit? Én vagyok.
Tudta, mire gondol Min-ji.
- Jaj, ne! - Ijesztő!
- Olyan nyers volt. - Ja.
Vártok valakit? Én vagyok.
Bocs, de tudtam.
- Igen? - Téged vártalak.
- Nincs kint senki? - Nincs.
Azt mondta: „Bocs.”
- Ez nem igaz. - Szép belépő volt.
Egy-egy az állás.
- Mindenki óvatos. - Igen.
Az utolsó randink, ki kell hoznunk belőle a maxot.
Egyszerre egy emberrel lehet randizni,
így aztán mindenki kivár.
Senki nem takargatja az érzéseit.
Nyílt lapokkal játszanak.
Miért nem jönnek ki a lányok?
Velem az a helyzet,
hogy Min-ji és Hye-seon egy szobában vannak.
Ha bekopogok, mindketten rám néznek.
És az elég feszült helyzet.
Egyiküket sem hívhatom ki.
Ma senkihez sem megyek oda.
Én sem.
Fogalmam sincs, hogy kerülök ki ebből a slamasztikából.
Itt veszekedtünk.
Durva volt.
Mi?
Eljött a végső…
Mosolyogsz?
Eljött a végső döntés ideje.
Hallottad.
- Komolyan! - Igazad van.
Te már döntöttél?
- Hogy én? - Igen.
- Döntöttem. - Oké.
- Én nem árulom el. - Jól van.
Bár egyértelmű.
Honnan tudod?
Hagyd abba!
Elegem van ebből.
Hogy érted?
- Szeretném, ha sikerülne. - Oké.
- Oké? - Oké.
Nem akarok sírni.
- Miért én vagyok az oka? - Mindig ugratsz.
Miért fogod a kezem?
Egyszerre fogtuk meg.
Jó, nem fogom.
Felemás a helyzet.
- Most? - Így érzek.
Hogyan?
- Köszönöm. - Mit köszönsz?
Sok mindent.
Csak ne sírj!
Ne sírj! Ne sajnáltasd magad!
Nem sajnáltatom.
Ne csinálj úgy, mintha sajnáltatnád magad.
- Ez jó volt. - Eszméletlen!
- Ne! - „Sajnáltatod magad.”
Épp, amikor jól ment minden.
- Mert a srácnak kínos a szitu. - Ja.
- Ne csináld! - Csak megköszönöm.
Én is neked.
De csak kicsit.
Ilyen kicsit.
Jaj, hagyd már abba!
Csak egy egész picikét.
Biztos nem volt könnyű, de kösz, hogy elviseltél.
- Nagyon jó volt, hála neked. - Oké.
De tényleg.
Én is így érzem.
Most mi van?
Miért sírsz? Gyere ide!
Tönkreteszem a sminkedet.
Milyen szánalmas!
- Ne mondj ilyet! - Jó.
Mi a baj?
- Miért sírsz? - Nem tudom.
Elég! Hagyd abba!
Gyere közelebb, és ne mozdulj!
Jól szórakoztam, hála neked.
Én is.
- Jó volt vitatkozni velem? - Igen.
Ne bőgj már! Ne csináld a fesztivált!
Oké?
Oké.
Ez még nem a búcsú, bár nem biztos, hogy egy pár leszünk.
- Csak poénból mondja. - Igen.
De most már komolyan kéne venni.
Kedves akartam lenni, és kifejezni a hálámat,
mert jól éreztem magam veled.
És ezért sírtam el magam.
Értem.
De hogy ezt mondod, így olyan izé… Nem is értem.
De komolyan.
Meglátjuk, ki nevet a végén. Ez már csak így van.
Jézusom!
Ne cukkolj már!
Add ide a kezed!
- Ne szívass! - Oké.
- Oké? - Igen.
Nekem is jó volt, hála neked.
Kösz.
- Visszakanyarodtak. - Igen.
- Ők is visszatértek. - Úgy van.
- Mi a helyzet? - Semmi.
Kire pislog Ha-jeong?
- Ismerjük a pillázást. - Ki az?
Gwan-hee? Ő az.
- Talán még van remény. - Ja.
Rég nem láttam ezt a pillázást.
Ha-jeong, akarsz még mondani nekem valamit utoljára?
Kanyarodj vissza!
- Kanyarodj vissza Ha-jeonghoz! - „Vissza Ha-jeonghoz.”
- Ha-jeong odáig van érte. - Igen.
Kanyarodj vissza!
- A végén? - Igen.
Emlékszel, hogy ezt mondtam.
És te mit mondasz?
Neked?
- Három szóval elmondható. - Igen?
Mi az?
Én szerettelek téged.
Azt mondta: „szerettelek”.
Szerettelek téged.
Tényleg? Szerettél?
- Igen? - Hát…
Ha azokról a pillanatokról van szó, amikor fellobban a szikra,
akkor te voltál rám a legnagyobb hatással, kedveltelek téged.
A hotel előcsarnokában találkoztunk.
- Igen. - Most is emlékszem,
milyen érzés fogott el várakozáskor.
- Nagy hatással voltál rám. - Igen.
Hová megyünk?
Szerintem a Pokolba.
Emlékszem a helikopterre is.
- Kérek én is. - Ez gyógyszer.
Vényköteles.
Én is így érzek.
Azt mondogattam mindenkinek, te vagy az egyetlen,
aki iránt érzek valamit.
De ezek az érzések nem olyan erősek, mint voltak…
Legalábbis részedről.
Amúgy sose beszéltük ki a dolgokat a történtek után,
és valahogy furán alakult a helyzet.
- Ja. - Ha szavakba kéne önteni,
akkor valahogy így fogalmaznék.
Kösz.
Azt hittem, csak én érzek így irántad,
jó tudni, hogy te is így éreztél.
Már ez is elég nekem, a választásodtól függetlenül.
Mi van veletek? Miért lettetek ilyen nyájasak?
Amikor Gwan-hee elmondta ezeket,
eszembe jutott a sok szép közös emlék.
A vállára hajtottam a fejemet, amikor elálmosodtam,
annyit hülyültünk, sok mindenről dumáltunk.
Eszembe jutott, milyen jól éreztük magunkat.
Kérsz ilyet?
Azt hiszem,
téged kedvellek a legjobban.
- Jaj, elsírta magát! - Ó!
Jaj, ne! Most sír?
Te jó ég!
Keserédes pillanat.
Így érzem.
Valójában hálás vagyok, hogy ő is így érzett irántam.
De vége.
- Gwan-hee egyértelműen fogalmazott. - Igen.
- És úgy látszik, Ha-jeong is felfogta. - Ja.
- Olyan szelíd lett egy hét alatt. - Igen.
- Eltűnt a vagányság. - Mintha kivonták volna belőle.
- Teljesen eltűnt belőle. - Ja.
- Egyikük se mozdult. - Anyám!
- Egyikük sem enged. - Bent maradnak.
Miért?
Tudják, hogy az hat rá, akivel utoljára beszél.
Mindketten utolsók akarnak lenni?
Kezd elfajulni a dolog.
Nincs mit mondani.
Legalábbis így érzem.
Azt hiszem, igazad van.
Mikor feküdtetek le?
Tegnap?
Fél egy körül.
- Fél egy? - Igen.
Mi tizenegy körül.
Mert én előző nap a Paradicsomban voltam.
Hatalmas volt a lakosztály, körbesétáltuk az egészet.
- A nappalit? - Ez volt a program.
Nem tudtunk edzeni.
Ezért járkáltunk.
Későn feküdtünk le…
- De édes! - …mert mászkáltunk.
Won-ik is szeret sétálni.
- Won-ik? - Igen.
- Felhozta Won-ikot? - Jaj!
Won-ik is szeret sétálni.
- Won-ik? - Igen.
Repüljek rá Won-ikra?
- „Menjünk sétálni!” - Egész jó srác.
- Beszéltél már vele? - Egyszer sem.
- Próbáld meg! - Biztos nem bánnám meg.
- Jól szeretnék dönteni. - Kiderül, hogy jó srác.
Igen? De akkor át kéne menni hozzá.
- Won-ikhoz? - Igen.
Son Won-ik, ugye?
- Nem akarok kimenni a napra. - Oké.
Egyébként én sosem beszéltem
senkinek arról, ki iránt érzek valamit.
Mindenki azt hiszi, Won-ikhoz vonzódom.
Kedves dolgokat mondtam róla, de sohasem viselkedtem úgy,
hogy ilyesmit feltételezzenek.
Senki sem
állíthatja biztosan, kit kedvel a másik.
Rajtam kívül.
Én elég egyértelmű voltam.
- De… - Szerintem beszélni akar veled.
- Gondolom, mindkettőnkkel akar. - Ja.
Senki nem mozdul.
Nem is lenne rossz, ha hárman dumálnának.
Beszéltél Min-jivel?
Nem.
Egyikünk sem akar kezdeményezni.
A másikra vártok?
Ki jön ki először?
Nem akarsz Hye-seonnal beszélni?
Segítsek?
- Akarod? - Egy kicsit.
Segíts, ha már elkezdtük.
Menjek be?
Miért nem akarnak kijönni?
Miről beszéljek?
- Hye-seonnal? - Ja.
Bemegyek hozzá.
Gwan-hee az egyetlen, akivel beszélnél?
Nem feltétlenül, mert tegnap együtt voltunk.
- Igen? - Nincs mit mondanom neki.
Gyere be!
- Mit csináltok? - Dumálgatunk.
- Mindenki kint van? - Senki sincs kint.
Senki?
- Csak egyvalaki. - Egy srác.
Csak Gwan-hee van ott.
- Unatkozol? - Kicsit.
- Beszélgessetek! - Gyere!
Itt beszélgethettek. Én úgyis ki akartam menni.
- Beszélsz vele? - Min-woo, gyere be!
Új a napszemüveged.
Igen.
Min-woo, nem megyünk ki, hogy tudjuk, mi történik odakinn?
- Szóval… - Jó lesz itt.
Jó lesz?
Ez az ő ágya. Ülj oda!
Ideülhetek?
Nem fog haragudni érte.
Ez valaki másnak a szobája.
- Nem baj. - Oké.
Légy szíves, tedd ki a cipőmet!
- Azta! - Tessék?
Királylány vagy?
Hát nem?
Nem is vagy az.
Mindegy!
Akarsz mondani valamit?
Tegnap
kételkedni kezdtem,
hogy valóban őszinték-e az érzéseid.
Értem.
És…
ELŐZŐ DÉLUTÁN
De ha te is azon vagy, hogy ne küldj kétértelmű jelzéseket felém,
akkor Jin-seokot javaslom.
- Tényleg? - Igen.
Ez meglepett.
Nem gondoltam, hogy így alakul a beszélgetés.
A személy, akivel szívesen mennék a Paradicsomba…
Az Park Min-kyu.
Így éreztem.
Szóval…
Értem.
Nos…
Miért sírsz?
Mi a baj?
Miért sírsz?
Megértem, hogy nem vagy tisztában az érzéseiddel.
Oké.
Ezt megértem. De…
az dühít, hogy kétségbe vonod az enyéimet.
Meg is írtam neked, hogy csak te kellesz.
A lány egyértelműen foglalt állást.
- Logikusan elmagyarázta. - Őszintén beszél.
Ha nyertem volna, téged választalak,
és írásban is lefektettem.
Kifejeztem az érzéseimet.
Úgy éreztem, nyitott könyv vagyok a számodra.
De te hirtelen elfordultál tőlem,
és ez elszomorított.
Úgy éreztem, nagyon jól szórakoztunk a Paradicsomban.
Ezért kiborultam.
Ne sírj! Miért sírsz?
Bocs, ne haragudj!
- Mindjárt ellágyul. - Ja.
Ne sírj!
Értelek.
Nem is tudtam, hogy a helikopteren is elsírtad magad.
Másfelé néztem, mert haragudtam rád.
Aztán láttam, hogy dumáltok.
De te eközben lefelé néztél,
úgy tűnt, mintha a mellkasához beszélnél.
Fogalmam sem volt semmiről.
Min-kyu nagyon kedves volt. Próbált vigasztalni engem.
Tényleg nem tudtam, mi a helyzet.
Melletted ültem a gépen,
- a helikopteren… - Igen?
Úgy éreztem, te leszel a választottam.
Melletted akartam lenni.
Oké.
- Még megy a tili-toli? - Persze.
- De ez az utolsó rész, nem? - Maradjatok éberek!
- Ki nevet a végén? - Anyám!
Olyan izé a gyerek.
- Szörnyű! - De komolyan!
Olyan, akár egy Möbius-szalag.
- Nincs még vége. - Vég nélküli.
Végül is nagyon jól tudom, mit érzek irántad.
Oké.
De az előbb dühös voltam, amikor kételkedtél az őszinteségemben.
- Így éreztem. - Pedig én vagyok a legőszintébb.
Tényleg!
De…
Megkértelek, ne Min-kyu legyen,
mert azt hittem, semmit nem fog elmondani,
de nagyon előzékeny volt,
és mondta, hogy testvéri bolondozás folyt.
Ezt megtudtam,
és mindjárt tisztábban láttam.
Most már mindent értek.
Világos.
Szóval, bocsáss meg!
Hagyjuk! Mintha csak én tartottam volna különlegesnek az együttlétet.
Én is különlegesnek tartottam.
- De tényleg. - Már nem az?
Hye-seon egy csomó dolgot mondott.
Amíg én kisírtam a szemem,
hallottam, milyen jól szórakoztok a jakuzziban.
Még mi volt? Masszázs is?
Voltunk a jakuzziban, aztán mindkettőnket megmasszíroztak, és ennyi.
Velem semmit se csináltál.
- Majd ma. - Mi? Meg akarsz szökni?
Mit szólsz ahhoz, hogy megfogjuk egymás kezét, és lelépünk?
- Kérünk egy masszázst. - Jaj!
Nem semmi a srác.
Hye-seon és én
jól éreztük magunkat.
De mindez nem feledtette el, mit érzek irántad.
Sokat gondoltam rád,
mert pont ugyanabban a szobában voltunk, mint mi előző este.
Hye-seon és én is ott voltunk.
Ott voltak a nyomaink, az egész olyan fura volt.
- Sokat gondoltál rám? - Igen.
Felidéztem, hogyan sétáltunk körbe.
Igen.
Légy szíves, ne utálj!
Nem utállak. Sose utáltalak. Csak szomorú voltam.
Nem tudom, mennyire lehetek nyílt,
de te sokkal közelebb állsz ahhoz a típushoz, akit kedvelek.
Sokkal közelebb állsz.
És hálás vagyok, hogy valaki, aki ennyire bejön nekem,
meg tudta változtatni az érzéseimet.
Ezt szeretném megköszönni.
De tényleg.
Jó leszek hozzád, nehogy megint összezavarodj.
Képzeljük el, hogy egy pár leszünk, és együtt távozunk.
Ha így lenne,
el tudnád képzelni, hogy attól a naptól kezdve járunk…
Egy pár leszünk a végén.
Őszinte vagyok, nem?
Ari vagyok, de mégis őszinte.
- Tök boldog. - Ez az igazi arca.
Gwan-hee a pillanatnak él,
és abban a pillanatban teljesen őszinték az érzései.
Ne védd már!
- Mindig ezt csinálod. - Mert…
- Elég! - Hagyd abba!
- Most szerelmes Min-jibe. - Igen.
De igazából…
Megmondom, mi zavar.
Egy gyáva kukac.
A másik emberben keresi a megoldást, mert bizonytalan magában.
Jó kifogás mindenre.
Ez dühít annyira.
Az van…
- Hárít. - Igen.
De Min-jivel nem jött be,
- szóval bocsánatot kért. - Úgy van.
Nem olyan alávaló.
Ha kell, bocsánatot is kér.
- Mondta is. - Nem is alávaló?
Ezenkívül Min-ji tudja, hogy kell Gwan-heevel bánni.
- Úgy van. - Igen.
Megerősíti Gwan-heet, azt mondja, amit hallani akar.
- Gwan-hee ezért nyilatkozott úgy. - Ja.
Úgy tűnt, mintha először szakítani akart volna Min-jivel.
Ja.
De hirtelen…
- Fordult a kocka. - Min-ji túl cuki volt.
Igazad van.
A srác a szívébe zárta,
- amikor megtudta, hogy sírt. - Fontos elem.
- És újra elsírta magát. - Ja.
Gondoljátok, hogy a végén Min-jit fogja választani?
Most Min-ji…
Hülyeség a kérdés.
- Hasonlítsuk egy versenyhez! - Oké.
Hye-seon vezetett, de most Min-ji megelőzte.
- Tényleg. - Ez történt.
- Menjünk be! Jó hűvös van. - Oké.
Amikor Si-eunnal vagy Min-jivel voltam a Paradicsomban,
mindig rád gondoltam.
Akkor is, amikor jókat ettünk,
meg akkor is, ha beszélgettünk.
Sokkal jobb lett volna, ha te vagy ott.
Ha választhattam volna, csak veled lettem volna ott.
Komolyan mondom.
Akkor tudtunk volna beszélgetni.
De ma még van időnk.
És a jövőben is lesz rá idő.
- Igen. - Ugye?
Remélem, így lesz.
Olyan kár, hogy ez az utolsó nap.
Igazad van.
Rájöttem, hogy a fiú nagyon megbízható.
Olyan ember, aki mindig megpróbálja tartani a szavát.
Lassan ráébredtem erre.
Hányan vannak bent?
- Sokan? - Kábé nyolcan.
Miért nem mennek a másikba?
Nektek beszélni kell.
- Ti befejeztétek? - Igen.
Mi a helyzet?
- Mondani akarsz valamit? - Anyám!
A fiú akar beszélgetni.
Pont erről van szó!
- Ráérzett. - Ez jó volt.
Odabenn kéne dumálni, de nincs szabad szoba.
Majd én bemegyek.
- Vannak benn? - Gyertek ide!
Nem.
Itt beszélhettek.
Milyen szomorú!
Miről beszélgettetek odabenn?
Én vittem a prímet, nem volt más lány.
Beszéltél Min-jivel?
Igen.
Nem volt semmi.
Semmi különös.
Milyen volt Min-jinek?
Elbőgte magát kaja közben, és…
- Sírt? - Igen.
Hallottam, elsírta magát Min-kyunak.
- Miért? - Lefeküdtek aludni 11-kor.
Mindketten azt mondták, hogy testvérként kezelték egymást.
Miért sírt? Valami felzaklatta.
Valami történhetett, miközben beszélgettek.
- Szerinted mi lesz a vége? - A végső döntés?
- Megint kérdez. - Már megint.
- Egy újabb „mi lenne, ha”. - Ja.
- Megint. - Ha gyerek.
Gyakran csinálja ezt.
- Szerinted mi lesz a vége? - A végső döntés?
Ami engem illet,
ahogy már mondtam, nem fogom megváltoztatni a véleményem.
A tegnapi kirándulás nagy hatással volt rám.
Jelentős hatással.
És rájöttem,
jobb lett volna, ha Won-ik helyett téged választalak a múltkor.
Mondtam is neked, hogy nem akarok menni.
Szóval…
Az, hogy így alakultak dolgok, egy kissé…
Dühít?
Igen, mérges vagyok, hogy Won-ikot választottad helyettem.
Kezdek rájönni, hogy sok mindenben tévedtem.
Nem voltam elég figyelmes.
Mert…
tudtam, hogy nem változtatnék semmin.
De…
Ez a helyzet.
Azt hittem, gyorsan meghozom a döntést.
Mondtam, hogy el is árulom neked.
Nem tudtam, hogy a végéig bizonytalan leszek.
Nagyon sajnálom, hogy nem mondhatom azt, amit hallani szeretnél.
- Mi? - Az a helyzet,
hogy Min-ji sohasem kertelt.
Ma is őszintén bevallotta az érzéseit.
Még senki sem viselkedett így velem.
De Hye-seon is őszinte volt.
- Igen. - Persze.
- Ez fárasztó lesz Hye-seonnak. - Már az.
Még senki sem viselkedett így velem.
Ez nagy hatással volt rám.
Szerettem volna végiggondolni, mi legyen a végső döntés,
de képtelen voltam meghozni téged és Min-jit illetően.
Érted?
Nem?
Hye-seon lefagyott?
Csak összeszedi a gondolatait.
Akkor Min-jit válasz!
Azt hittem, ennél többet jelentek.
Kétszer is voltunk a Paradicsomban, és még nem döntöttél.
Arról is volt szó, hogy a műsor után is járhatunk.
Ezt beszéltük a vacsoránál, és ma reggel is.
De ha még mindig Min-jire gondolsz, akkor inkább válaszd őt.
Nem szeretnék olyannal lenni, aki nem tudja, mit akar.
Nem azt mondom, hogy nem látok tisztán.
De amikor a srácokat hallgattam rólad, azt hittem, köztünk vége mindennek.
- Ekkor lépett oda Min-ji… - Ezt már tisztáztuk.
Úgy tűnik, azért hajlik a szíved Min-ji felé,
mert biztosan tudod, hogy ő téged fog választani.
Ez már nem rajtam múlik.
Eleget próbálkoztam.
- Igen. - Teljesen jól mondta.
- Igaza van. - Abszolút.
- Tényleg. - Jó volt.
- Hye-seon tudja, hol a határ. - Igen.
- Itt volt a vége. - Mit akar még a fiú?
Így van.
Nem azt mondom, hogy meginogtam vagy ilyesmi.
Ne már!
Ezt értette Hye-seon az alatt,
hogy néha olyan szánalmas tud lenni a fiú.
Jaj, ne!
Nem azt mondom, hogy meginogtam vagy ilyesmi.
Csak Min-ji elmondta, hogy én vagyok az egyedüli választottja,
és azt akartam megosztani veled, hogy ez zavar egy kicsit.
Jól van, köszönöm az őszinteséged, és hogy elmondtad.
Tényleg köszönöm.
De a következőt mondom:
ha ez a tény elég volt ahhoz,
hogy újra átgondold a végső döntésedet,
akkor az lenne a helyes, ha őt választanád.
Nem azt mondom, hogy változott volna valami.
Megpróbáltam megfogalmazni a gondolataimat,
kérlek, ne húzd fel magad!
- Oké? - Oké.
Így éreztem.
Jézusom!
Szóval
felidegesítettelek?
Mindig ideges vagyok.
Ilyen a természetem.
Azta!
Bocs.
Semmi baj.
Ha-jeong is dühös lett rám, amikor beszélgettünk,
és ma Min-ji is kiakadt rám, kezdem azt hinni, én vagyok a hunyó.
Micsoda felismerés!
Ezért olyan nehéz utálni Gwan-heet.
Olyan aranyos tud lenni.
- Aranyat ér a műsorban. - Igen.
Tehát legalább egyszer mind a hármótokat felbosszantottam,
bennem lehet a hiba.
- Belegondolhatsz ebbe. - Igen.
Ilyen a természetem.
Ezt gondolom.
Nagyon nehéz.
Ha ma este kellene választanom…
Min-youngra voksolnék,
és úszva távoznánk a Pokolból. Ilyen nehéz a szitu.
Mi köze van egyáltalán Min-younghoz?
- Nincs is kapcsolatuk egymással. - Nincs.
Halvány fogalmam sincs, mi lesz.
Ahányszor komolyabb beszélgetést folytattam Hye-seonnal vagy Min-jivel,
megharagudtak rám, vagy elsírták magukat.
Ebből gondolom, hogy bennem van a hiba.
Talán tagadni próbáltam, de rájöttem,
hogy egymáshoz hasonlítgattam őket, és legtöbbször az esélyeket latolgattam.
Igaza van.
- Levonta a tanulságot. - Igen.
Gwan-hee megváltozott.
Gwan-hee sokkal jobb ember lesz a műsor után.
Biztos.
Olyan típus,
aki inkább kerüli a konfliktust.
Megváltoztatja az álláspontját, ha kedvezőtlen fordulat áll be.
Igen.
- Várjunk! - Túl kedves?
- Visszautasította Ha-jeongot. - Pontosan.
Nyersen fogalmazva, mérlegre tette Hye-seont és Min-jit,
és szeretné kideríteni, hogy Hye-seon vagy Min-ji ér-e többet.
Ez az érzésünk.
- Nem? - De.
Hye-seon egyenesen megmondta, hogy részéről ennyi,
és már nem rajta múlik a döntés.
Mondta neki, hogy válassza a másik lányt, ami megdöbbentette.
Legalábbis úgy tűnik.
Azt gondolom, azért mondott ilyeneket, hogy kezelje a szitut,
és csillapítsa a lány haragját.
Hogy inkább Min-ji felé hajlik.
Min-ji az egyetlen közülük, akit nem haragított magára.
Ezt figyelembe véve lehet, hogy őt választja.
Hye-seon elzárkózott, ez feltehetően megdöbbentette.
Az az érzésem, hogy próbált kikerülni a kutyaszorítóból.
Hye-seon vagy Min-ji? Fogalmam sincs.
Ez az utolsó esténk.
Utoljára vagyunk együtt.
- Igen. - Ugye?
Jaj, de szép!
Üljetek le valahová!
Én ideülök.
- Iszom egy sört. - Máris legurítjuk.
- Máris? - Igen.
Oké.
- De szép a tűz! - És van rágcsa is.
Meleg van.
Vegyél bátran!
Min-ji odaült mellé.
Muszáj volt odaülnie, bár meleg volt.
Nem baj, ülj csak le!
- „Nem baj.” - Ülj le!
- Ilyet kérsz vagy olyat? - Nem tudom, mik ezek.
Ez finomabb.
Megkóstolom a kéket.
Jól néz ki.
Ez jobban néz ki.
Illik a ruhádhoz.
- Ha-bin, melyiket kéred? - Azt.
Rájöttem, hogy Min-ji sokkal kitartóbb, mint gondoltam.
Úgy döntött, Gwan-hee mellett marad, ameddig csak bír.
Már kezdtem elfogadni a dolgot.
Nem avatkozott közbe.
Helyes. Ő mindent megpróbált.
Szívesen lefotóznám.
Ahányszor fotózni akarnál,
- csináld ezt három másodpercig! - Oké.
Úgy nem illan el a kép.
- Tényleg? - Ezt mondják.
Ha látok valami szépet, így csinálok három másodpercig.
- Ezt én nem bírom. - Rögzül a kép.
- Maradj itt! - Nem tudok.
- Koccintunk? - Jó ötlet.
Jól van.
- Eljött az idő. - Oké?
Készen álltok?
Egészségetekre!
Proszit!
- Ez az utolsó nap. - Nagyon jó volt.
Mindenki szuper volt.
Olyan kár, hogy vége van. Nagyon sajnálom.
- Én is. - Ugye?
Áruljuk el a korunkat! Fiúk?
- Jó. - Eláruljuk?
- Meg fogják mondani. - Izgulok.
- Kíváncsi vagyok a korára. - Én is.
- Tényleg. - Szeretném tudni.
És ha fiatalabb nálam?
- Si-eun nem tudja? - Si-eun nem tudja, hány éves.
- El is felejtettem. - Tényleg.
- Meg fog döbbenni. - Nagyon.
- Nem tudod, hány éves? - Nem.
Nem voltunk együtt a Paradicsomban.
Nem bírom!
Ennyire izgulsz?
De édes!
Én leszek az első.
24 éves vagyok.
Mindenki ledöbbent.
Si-eun is.
24 éves vagyok.
- Min-woo! - Mondtam, hogy fiatal.
- Tényleg? - Tudtam, hogy így van…
- Min-woo! - 2000-ben születtél?
Igen.
- Komolyan? - Min-woo, 2000-es születésű vagy?
- Mindenki felpattant. - Értem.
- Olyan meglepő. - De komolyan…
Ő a jóképű, fiatalabb gyerek.
Miért gondolod, hogy fiatalabb?
- Lehet, egykorúak vagyunk. - Ja.
Nagyon meglepődtem, amikor megtudtam a korát.
De közben arra is rájöttem, hogy korához képest nagyon érett.
Csodás volt belegondolni, hogy egymásra találtunk,
bár nem osztottunk meg ilyesmiket.
Rájöttem, hogy nem is olyan fontosak,
és még pozitívabban tekintek a jövő elé.
Várom, hogy megtudjam Si-eun korát. Nehéz megtippelni.
Nos, akkor elárulom,
27 éves vagyok.
27 éves.
Idősebb nálad.
- Komolyan? - Idősebb.
A fiú három évvel fiatalabb.
Azt hittem, egykorúak vagyunk.
Min-woo pácban van.
Beszéltem Si-eunnal, megismertem a korát és a foglalkozását,
és megörültem, mert az idősebb nőket kedvelem.
Gwan-hee jön.
- Ő a legidősebb. - Igen.
Én
1988-ban születtem.
- 1988? - Mint a tesóm.
- Hány éves? - 36.
- Két év? - Nem látszik.
Jól van. Már tudjuk, ki a legidősebb.
Még nem árulta el mindenki.
Tizenkét évvel idősebb Min-woonál.
Tizenkét évvel?
Tizenkét év van köztetek?
- Ez állati! - Tényleg?
És amúgy
- kosárlabdázom. - Gondoltuk!
- Profi játékos vagyok. - Aha.
- Király! - Sportolok.
Most aztán vigyázzatok, hogy beszéltek velem.
- Igen, uram. - Bizony.
- Régimódi dolog. - Uram.
Igen, uram.
Hallottad magad?
Min-kyu, ne tedd keresztbe a lábad!
Bocs, elnézést!
Engedelmeskedett?
Jól van.
Kérdeznék valamit Gwan-heetől.
Tudom, hogy kavarogtak a gondolataid.
Már dűlőre jutottál, vagy még gondolkozol?
Még nem.
Még nem döntöttem.
- Megértem. - Szóval…
- Megértjük. - Oké.
Nem kamázik.
Csodálkoztam volna, ha kész lenne a válasszal.
- Igen. - Ja.
Egy másik Gwan-hee lenne.
Őszintén beszélt.
Még nem.
Még nem döntöttem.
De miért?
Jó kérdés.
Hát…
Ezt passzolom.
- Egyikük sem örül ennek. - Nem.
Ez így gáz.
Kérdeznék valamit Hye-seontól.
Ha visszamehetnél az időben, akkor melyik pillanatot választanád?
Megint Won-ik a téma?
Szeretné, ha azt mondaná,
amikor Won-ikot választotta?
Mintha egy bizonyos választ várna a kérdésére.
- Nem. - Remélem, nem így van.
Nem ez az oka.
Az első napot.
Az első napot?
- Ez meg mit jelent? - Sok mindent.
Sokféleképpen értelmezhető.
- Szeretné újrakezdeni? - Tiszta lappal indulni.
- Aznap ment vele a Paradicsomba. - Igen.
Talán vissza akarja csinálni a dolgokat.
- Vagy épp ellenkezőleg. Jó volt akkor. - Felidézte.
- Sokféleképpen lehet értelmezni. - Igaz.
- Nyitva hagyta a dolgot. - Igen.
Az első napot.
Az elsőt?
Gondolom, azt várta, azt a napot fogom említeni,
amikor Won-ikot választottam,
de nem adtam meg neki ezt az elégtételt.
Ezért mondtam az első napot.
- Tudta. - Hye-seon vágta a témát.
- Átlát a fiún. - Igen.
Hye-seon okos lány.
Gwan-heet megindítják ezek a dolgok.
- Igen. - Vajon mit érez?
Érdekelne.
- Nem túl boldog most. - Nem annyira.
Én jövök?
Min-ji!
- Te a show közepén jöttél. - Igen.
Gondolom, sok mindenkivel beszéltél.
Igen.
Már meghoztad a döntést?
Én?
Hogy döntöttem-e?
Igen.
És remélem, jó döntést hoztam.
Kérdeznék Hye-seontól.
Sok minden történt az ideérkezésünk óta.
Ha felidézed a múltat, kiért dobbant meg a szíved?
Melyik fiú miatt?
Igen.
Nem volt ilyen.
Nem jut eszébe egy sem.
Nem mondja azt, amire a másik vágyik.
Nem.
- Felzaklatta a kérdés. - Igen.
- Nagyon belefáradt. - Igen.
Már nincs kedve fényezni a fiú egóját. Különösen nem a végén.
Hát ez fura.
Tényleg?
Nem történt ilyen?
Nem.
Nos, ahogy gondolod.
Gratulálok!
Csak remélem…
Ő a legfiatalabb.
Milyen cuki!
„Milyen cuki!”
Azt szeretném mondani, nagyon remélem,
gyakran fogunk találkozni ezután is.
Elég sokat bénáztam, köszönöm, hogy törődtetek velem.
- Nagyon édes! - Nem is bénáztál.
Hat éve indítottam a vállalkozásomat,
és ez az első vakációm azóta.
Köszönöm, hogy emlékezetessé tettétek.
Nem fogom elfelejteni az együtt töltött időt.
Köszönöm.
- Ne sírj! - Jó.
- Szóval… - Ne csináld!
Még korai a sírás. Holnap is itt vagyunk.
Olyan hálás vagyok mindenért.
Olyan csodás érzés, hogy mindenki ilyen kedves.
Nagyon hálás vagyok, hogy megismerhettelek titeket.
Remekül éreztem magam.
Hálás vagyok minden egyes percért, amit veletek tölthettem.
Te jó ég!
Te sírsz?
Gwan-hee.
- Most bőg? - Tényleg?
- Ne már! - Őrület!
- Szeretem Gwan-heet! - Nem értem őt.
- Ezért kedvelik. - Igen.
- Olyan aranyos. - Igen.
- Gwan-hee! - Jaj, ne!
- Gwan-hee. - Értem, miért sír.
Mi a baj?
- Fordulhat a kocka. - A könnyek…
Azok a könnyek összehozhatják őket.
- Előfordulhat. - Ugye?
Mi a baj?
Édes bogaram!
Cuncimókus, ne sírj!
Érzelgős fajta vagy?
Mi a baj? Miért sírsz?
Anyám!
Hát…
Profi sportolóként
mindig keményen kellett edzenem.
A jövő héten elölről kezdem.
Szeretettel fogok visszaemlékezni az együtt töltött időre
a kemény edzés közepette.
Télen kezdődik az idény,
gyertek el a meccsre!
Azért sír, mert nem akar edzeni?
- Túl kemény? - Lehet.
- Újra jön a kemény edzés. - Tök jó volt itt neki.
Vár rá a szörnyű edzés.
Gwan-hee viszontagságos időszakon van túl.
Igen, biztos nem az edzés miatt sírt.
Úgy van.
Jó voltál, Gwan-hee!
Jól csináltad.
Mégiscsak aranyból van a szíve.
Azért mondom,
mert egyiküket sem kell feleségül venni.
De ő mégis komolyan veszi.
- Őszinte. - Tiszta lélek.
Tudtuk, hogy ez lesz, de azt mondta, még nem döntött.
Vajon hogy hatott Hye-seonra és Min-jire?
Én bosszús lettem volna.
„Még mindig vacillálsz?”
Így éltem volna meg.
- Hye-seon totál kimerült. - Igen.
Megértem őt. Már nem akar Gwan-hee kedvében járni.
Ha azt mondta volna, megdobbant a szíve, Gwan-hee örülne.
De nem szeretné, ha ezért választaná őt.
Szerintem mindenkinél jobban kiismerte Gwan-heet.
Túlságosan is, és már nem akar a kedvében járni.
- Mindent elkövetett. - Igen.
„Idáig süllyedjek egy ilyen pasiért?”
- Így érezhetett. - Elfáradt.
- Totál kimerült. - Ja.
Hát itt vagy!
Miért sírtál?
- Tessék? - Miért bőgtél?
Miért itattad az egereket?
Ja, tök gáz volt.
A hírnevemnek annyi.
Elkezdtél sírni, és mindenkinek eleredt a könnye.
Nem sírtak sokan.
Mindegy. Dűlőre jutottál?
- Igen. - És?
Furdalt a lelkiismeret Min-ji miatt?
Temiattad és Min-ji miatt.
Nem akartam mindenki előtt bevallani a dolgot.
Egyáltalán nem volt könnyű
meghozni a döntést.
Ezért…
Nem akartam elmondani mindenki előtt.
Szeretnék még mondani neked valamit.
Az összes ember közül, akit itt megismertem,
te vagy az, aki igazán jólelkű.
És rendkívül figyelmes is vagy.
Sok mindent tanultam tőled.
Szeretném, ha tudnád,
sokkal jobb ember vagy, mint azt gondolnád.
Szóval…
Ezeket szerettem volna megosztani veled.
Köszönöm.
Furdal a lelkiismeret, hogy Min-jinek miket kellett átélnie miattam,
és még jobban furdal azért, amiket neked kellett.
Több időt voltunk együtt.
Úgy érzem…
Megbántottalak, szörnyen érzem magam.
Azt gondolhatták, hogy az esélyeket latolgatom.
És ha te is így gondoltad, nem szállnék vitába veled.
Értem.
Ennyi.
Mindezt azért, mert haragudtam rád?
Igen, részben.
Olyan érzéseket csaltál ki belőlem az együttlétünk alatt,
amik különlegesek voltam, és senki mással
nem éreztem ezt itt.
Nem gondoltam volna, hogy elsírja magát.
Az is lehet, hogy már döntött.
- Mintha búcsúzkodott volna. - Igen.
Így akarta tudtára adni, hogy nem őt fogja választani?
- Igen. - Erről szólt volna?
„Bocs, hogy nem téged választalak.”
„De nagyon klassz ember vagy.”
Azt mondom, Gwan-hee nem tudta,
- mit érez egészen mostanáig. - Ja.
Ezért hibáztatja magát…
- Igazad van. - …rájött, mit rontott el.
- Min-jit fogja választani. - Szerintem is.
- Nem tudjuk, holnap hogy alakul. - Hát…
- szerintem Hye-seon a befutó. - Mi?
Komolyan?
- Tényleg? - Őt választja.
Nem tudom megmondani, miért,
- de szerintem is. - Igen?
- Gondoljatok bele! - Oké.
Ha nem őt választja, mardosni fogja a lelkiismeret.
- Igen. - Nem akarja elsírni magát.
Még vonzódik hozzá.
Azt mondod?
- Érzéseket táplál iránta. - Kedvelte őt.
Ezért választja Hye-seont.
Én így értelmezem Gwan-heet.
- Két nő is tetszett neki… - Igen.
- …de végül az egyiket elengedte. - Igen.
Szerintem elengedte Hye-seont, hogy Min-jire figyelhessen.
De mégis azt gondolom, Hye-seon jobban tetszik neki.
Amikor a lány elsírta magát, neki is eleredtek a könnyei.
Mélyebb kapcsolat alakult ki.
- Könnyes viszony. - Igen.
Az emberek nem sírják el magukat csak úgy.
- Elérzékenyült. - Így van.
Volt köztük valami.
- Nem tudom. - Másképp látjuk.
- Volt már ekkora nézeteltérés köztünk? - Vajon hogy alakul?
Most volt először.
AZ UTOLSÓ NAP
- Az utolsó nap. - Igen.
- Ma mindenre fény derül. - Így van.
Eljött a nagy nap.
Te jó ég!
El akarok menni, de furcsán érzem magam.
Értem. Azt hiszem,
mély nyomot fog hagyni ez a hely, nem?
Nagyon mély nyomot.
Ha még sétálgat,
- akkor nem döntött. - Még gondolkozik.
Ha dűlőre jutott volna,
nem sétálgatna. Nyugodtan ücsörögne.
- Igazad van. - Még vacillál.
Ez az utolsó napunk.
Igen.
Kíváncsi vagyok Gwan-heere.
Vajon kit választ?
Úgy szeretném tudni.
Úgy izgulok.
Megöl a kíváncsiság.
Abszolút nem lehet tudni.
YU SI-EUN
SON WON-IK
Ez az utolsó napotok a világ legforróbb poklában, a Szinglik poklában.
KIM GYU-RI
PARK MIN-KYU
Ma mindenki meghozza a végső döntést.
AN MIN-YOUNG
LEE JIN-SEOK
CHO MIN-JI
LEE GWAN-HEE
CHOI HYE-SEON
YUN HA-JEONG
YUN HA-BIN
Izgulsz?
Egy kicsit.
Lee Jin-seok.
Kérlek, menj a Pokol bejáratához.
Nagyon izgulok.
Hölgyeim, ha Jin-seokra esett a választásotok,
kérlek, álljatok elé.
- Szóval így megy ez. - Értem.
Min-young odamegy, nem?
- Elindult. - Te jó ég!
Igen, odamegy.
- Sziasztok! - Szia!
- Jövök majd. - Szia!
- Nem fogsz visszajönni.
- Nem? - Együtt mentek el.
Jin-seok odáig lesz.
Úgy izgulok.
Jin-seok!
Köszönöm, hogy kedves voltál hozzám.
Nélküled igazi Pokol lett volna ez a hely.
Süss nekem kenyeret odakinn!
Min-young!
Köszönöm.
És vége.
Jesszusom!
Lee Jin-seok, kérlek, nevezd meg a választottadat.
A személy, akivel távozni szeretnék a Pokolból…
Az An Min-young.
- Anyám! - Gratulálok nekik!
- Aranyosak együtt. - Nagyon.
Az An Min-young.
De aranyosak!
Tudtuk, hogy ez lesz.
Igen.
Aztán fogadj szót!
- Te is nekem. - Jó.
- Ne légy olyan izé! - Nem leszek.
Akár az ifjú házasok.
Tényleg.
Levonta a tanulságot, miután kellette magát.
- Úgy van. - Igen.
Abszolút!
- Nagy tanulság volt. - Beleszeretett.
Jó volt látni a változást.
- Igen. - Nagyon aranyosan csinálta.
Kim Gyu-ri.
Kérlek, menj a Pokol bejáratához.
- Gyu-ri következik. - Nem tudom, mi lesz.
Uraim, ha Kim Gyu-rira esett a választásotok,
kérlek, álljatok elé.
Sziasztok!
Ő a szíve választottja.
- Min-kyu remek ember. - Igen.
Szia, Gyu-ri!
Kétszer is voltunk a Paradicsomban,
és nagyon jókat beszélgettünk.
A Pokolban is jól éreztem magam veled.
Megdobogtattad a szívem.
Köszönöm.
- Én is köszönöm. - Oké.
Remélem, jól kijövünk egymással.
Oké.
- Jó érzésem van. - Atyaég…
Hogy? Nem értetek egyet?
Szeretne jól kijönni vele.
Ezt mondta.
- Mint barát a baráttal. - Mi?
Két dolgot jelenthet.
- Barátságot vagy többet. - Igen.
Kim Gyu-ri, kérlek, nevezd meg a választottadat.
A személy, akivel távozni szeretnék a Pokolból…
Az Park Min-kyu.
Hála az égnek!
- De jó! - Örülök.
Az Park Min-kyu.
Veszek neked áfonyás sütit.
Hány szeletet?
Amennyit akarsz.
A végén belebetegszel.
Sose dilemmázott.
- Végül összejött. - Igen.
Yu Si-eun.
Kérlek, menj a Pokol bejáratához.
Minden jót!
Uraim, ha Yu Si-eunra esett a választásotok,
kérlek, álljatok elé.
Hát igen.
- Ő már biztos a dolgában. - Igen.
Si-eun,
a beszélgetéseink során
új oldaladat ismertem meg, és sok pozitív tulajdonságot fedeztem fel.
És mindez megdobogtatta a szívem.
Köszönöm neked az érzéseket, amiket megismertem.
Mindent köszönök a Paradicsomban…
vagyis a Pokolban.
Úgy érezte, ez maga a Paradicsom.
Erről van szó.
Rossz volt az időzítésünk,
nehéz helyzetek voltak.
Örülök, hogy végül is sikerült beszélgetnünk.
Nagyon boldog vagyok.
Sose felejtem el.
Köszönöm.
Nagyon jókat beszélgettünk.
Élvezetes volt.
Remek munkát végeztél itt.
Amikor először érkeztünk a Pokolba,
nagyon sok időt töltöttünk együtt, és sokat beszélgettünk.
Rengeteget tanultam tőled.
Csodás emlékeink vannak.
Nagyszerű volt veled. Köszönöm.
Yu Si-eun, kérlek, nevezd meg a választottadat.
A személy, akivel távoznék a Paradicsomból…
Az Choi Min-woo.
- Oké. - Megszületett a döntés.
- Te jó ég! - Szép pár.
Sajnálom Won-ikot.
Az Choi Min-woo.
Menjünk!
Nagy voltál!
- Te is. - Kösz.
- Mindannyian kiöltöztünk. - Ugye?
- Hogy nézek ki? - Akár egy hercegnő.
- Igen? - Igen.
Te meg herceg.
- Komolyan? - Igen.
A herceg és a hercegnő?
- Igen. - Hová megyünk?
Ugye ők az első pár, akik nem voltak a Paradicsomban?
- Azta! - Igaz.
Úgy jöttek össze, hogy a Pokolban beszélgettek.
- Nem is gondoltam volna. - Ja.
Szeretném elmondani neki, sokkal jobban tetszett, mint gondoltam.
SON WON-IK
Jól vagy?
Sajnálom.
Lee Gwan-hee.
Kérlek, menj a Pokol bejáratához.
- Azta! - Állati!
Erre a pillanatra vártunk.
Hölgyeim, ha Gwan-heere esett a választásotok,
kérlek, álljatok elé.
Mibe, hogy tudta, őt választom?
Itt jön.
Te jó ég!
Ha-jeong.
Ez egyúttal azt jelenti, Ha-binnek nem lesz párja.
Won-ikkal kell maradnia.
- Jó újra látni! - Én is örülök.
- Mi van? - Meg se mozdul.
Komolyan?
Minden megváltozik…
- Hogy? - …ha Hye-seon nem megy oda.
- Elindult. - Na, persze.
Tudtam.
Az volt a legjobb döntésem a Pokolban,
hogy én mentem oda hozzád először.
Tényleg megdobbant a szívem.
Sosem fogom elfelejteni az első találkozásunkat.
Hiszem, hogy kölcsönösek az egymás iránt táplált érzelmeink.
Veled beszélgettem a legtöbbet,
és az elejétől fogva megosztottam veled az érzéseimet.
Remek fickó vagy, kedves és jószívű.
Köszönöm, hogy azt mondtad, én is kedves vagyok.
Min-ji, tetszik a ruhád színe.
Te jó ég!
- Tudom. - Te…
Megközelíted a nőideálomat.
Sajnálom, hogy nem bántam veled jobban.
Ezt el akartam mondani tegnap.
Biztos néha boldoggá tettelek, néha meg elszomorítottalak.
Tudom, hogy érzelmi hullámvasút volt,
és szeretnék bocsánatot kérni.
Nagyon tetszettél nekem, Ha-jeong.
Remélem, együtt vacsorázunk,
ha ennek vége.
Hye-seon, kérlek, ne ess el, ha nem vagyok a közeledben,
és ne egyél egyedül!
És ne sírj egyedül!
Tudom, hogy megleszel nélkülem.
- Min-jit fogja választani. - Igen.
Szerintem Hye-seont.
Lee Gwan-hee, kérlek, nevezd meg a választottadat.
Vajon ki lesz az?
Szerintem…
Fogalmam sincs.
Vagy Hye-seon…
Már magam sem tudom.
Min-ji lesz.
A személy, akivel távozni szeretnék a Paradicsomból…
Ha-jeong?
- Egyikünk sem tudja. - Ha-jeong?
Az Choi Hye-seon.
- Én mondtam! - Na, ugye!
Micsoda?
Na, látjátok?
Éreztem valamit.
Nem sajnálkozásból sírt.
- Nem bizony. - A könnyek.
Rögtön megéreztem.
Nem megmondtam?
Jin-kyung.
- Tudtam. - Igazunk lett.
Túl egyszerűen gondolkoztok.
- Így van! - Őrület!
- Sokat kell még fejlődnötök. - Átvert minket.
Állati!
Gwan-hee! Nem teheted ezt velünk!
Végig izgalomban tartott minket.
- Ne már! - Fantasztikus!
Elképesztő a srác!
Az Choi Hye-seon.
Nem hiszem el.
Jó szorosan fogod a kezem.
Minden okom megvan rá.
Eszméletlen vagy!
Szuper voltál.
A tegnapi beszélgetést csak olyan emberrel lehet lefolytatni,
akihez komolyabb köze van az embernek.
Ezért nem tudtam túltenni magam rajta,
és azon kaptam magam, hogy folyton rá gondolok.
Ha Min-jit választom, akkor Hye-seon járna az eszemben.
De Ha Hye-seont,
akkor úgy éreztem, kevesebbet jutna eszembe Min-ji,
ezért minden további nélkül Hye-seonra esett a választásom.
Értem.
Ez meg hogy lehet?
Ledöbbentem, nem tudtam.
- Mi? - Fogalmam se volt.
- Miről? - Hogy ez lesz.
- Nem tudtad? - Nem.
Én már igen, hogy nem engem választ.
Hát ez állati!
Sziasztok!
Az én választottam…
Yun Ha-jeong.
YUN HA-JEONG
Különböző érzelmeket varázsolt ki belőlem.
Bátrabban kellett volna fellépnem.
Most már bánom, hogy nem tettem többet.
Sokat tanultam tőle, és szeretném ezt megköszönni neki.
Minden döntésem őszinte érzésből fakadt,
nem pedig holmi szeszélyből.
Semmi nem változna, ha visszamennék az időben.
Ki tudtam fejezni az érzéseimet,
és végül is ez számít.
Mindig őszinte voltam, nem bántam meg semmit.
- Jól van. - Oké.
A Szinglik pokla forróbb és eseménydúsabb volt, mint valaha,
és végül négy pár jött össze.
Gratulálunk nekik.
Gratulálunk.
Egész végig izgultunk.
Mit gondoltok erről az évadról?
Mivel részt vettem a második évadban,
megpróbáltam a helyükbe képzelni magam.
Voltak nehezen érthető mozzanatok,
de a játék egykori résztvevőjeként egész jól megértettem őket.
Mert ha részt vesz benne az ember, akkor belefeledkezik ebbe a világba.
Elmerül benne.
Versenyló lesz belőle, mi?
Úgy valahogy.
Csak egy cél vezérli az embert.
- Egy cél? - Igen.
A végső döntésre koncentrál.
Köszönjük szépen a résztvevőknek a remek helytállást.
Úgy van.
- Szép munkát végeztetek. - Én bőgtem volna mindennap.
- Minden éjjel. - Ja.
A feliratot fordította: Hegyi Júlia