IADUL CELOR SINGURI
Uite-l!
Cu cine va vorbi mai întâi?
A venit.
Gwan-hee.
Așteptai pe cineva? Eu eram.
Știa ce crede Min-ji.
- Nu! - Mă sperie!
- A fost directă. - Exact.
Așteptai pe cineva? Eu eram.
Scuze, dar știam.
- Da? - Pe tine te așteptam.
- Încă nu e nimeni afară? - Nu.
A zis: „Scuze.”
- A mințit. - Bună replică!
Acum, scorul e 1 la 1.
- Cred că toți sunt atenți. - Da.
E ultima întâlnire și trebuie să profităm de ea.
Poți vorbi cu câte o singură persoană,
așa că toți sunt în așteptare.
Nimeni nu-și mai ascunde sentimentele.
Totul e pe față.
De ce nu ies fetele?
În cazul meu,
Min-ji și Hye-seon stau în aceeași cameră.
Dacă bat la ușă, o să se uite amândouă la mine.
O să fie dificil.
Nu pot s-o chem pe niciuna.
Azi nu abordez pe nimeni primul.
Nici eu.
Nu știu cum să ies din încurcătura asta.
Aici ne-am certat.
Da, a fost rău.
Ce e?
E timpul să luăm decizia…
Te fac să zâmbești?
E timpul să luăm decizia finală.
Știu că m-ai auzit.
- Dar, serios… - Ai dreptate.
Te-ai hotărât?
- Eu? - Da.
- Bine.
- Nu-ți spun ce am hotărât. - Bine.
Dar e evident.
Cum poți fi sigură?
Termină!
M-am săturat de asta.
Cum adică?
- Vreau să ne înțelegem bine. - Da.
- Bine? - Bine.
Nu mă mai face să plâng!
- Când te-am făcut să plângi? - Mereu mă tachinezi.
De ce mă ții de mână?
Ne-am atins în același timp.
Bine, nu te mai țin.
E dulce-amărui.
- Acum? - Da, așa simt.
Ce e?
- Mulțumesc. - Pentru ce?
Pentru multe.
Să nu plângi!
Nu plânge! Nu face din asta chestia ta.
Nu e chestia mea.
Nu o face chestia ta!
- A prins-o. - Nu pot să cred că a spus asta.
- Frate! - „Chestia ta.”
Tocmai când mergea bine!
- Fiindcă e stânjenit. - Da.
- N-o face! - Doar îți mulțumeam.
Și eu îți mulțumesc.
Însă doar puțin.
Așa de puțin.
De ce nu încetezi?
Îți mulțumesc doar puțintel.
Sunt sigur că n-a fost ușor, dar îți mulțumesc că m-ai suportat.
- A fost plăcut datorită ție. - Da.
Vorbesc serios.
Și eu.
Ce mai e?
De ce plângi? Vino încoace.
O să-ți strici machiajul.
Ce jalnic!
- Nu spune asta! - Bine.
Ce e?
- De ce plângi? - Nu știu.
Gata, nu mai plânge!
Vino încoace, nu te mișca.
Mi-a plăcut datorită ție.
Și mie la fel.
- A fost distractiv să te cerți cu mine? - Da.
Nu mai plânge, mă simt prost.
Bine?
Bine.
Nu e un rămas-bun, chiar dacă nu devenim un cuplu.
- Glumește. - Și eu cred la fel.
Dar acum el ar trebui s-o ia în serios.
Am vrut să fiu drăguță și să-ți mulțumesc
și să-ți zic că mi-a plăcut compania ta.
Și asta m-a făcut să plâng.
Bine.
Dar, când ai spus asta, m-am simțit… Nu-mi vine să cred!
Pe bune!
Nu se termină decât la sfârșit. Așa stă treaba.
Vai!
Nu mă mai tachina.
Dă-mi mâna!
- Nu mă mai tachina! - Bine.
- Bine? - Bine.
Și eu m-am distrat, datorită ție.
Mulțumesc.
- Și ei au revenit. - Da.
- Da, au revenit la început. - Da.
- Ce este? - Nimic.
La cine se uită Ha-jeong acum?
- Cunoaștem privirea asta. - Cine e?
E Gwan-hee? Da, el este.
- Poate că mai sunt speranțe. - Da.
N-am mai văzut privirea aia de mult.
Ha-jeong, care-s ultimele tale cuvinte pentru mine?
Revino la mine!
- Să revină la Ha-jeong. - „Să revină la Ha-jeong.”
- Ha-jeong îi este devotată. - Da.
Revino la mine!
- La sfârșit? - Da.
Ține minte „să revii la Ha-jeong”.
Tu ce ai de spus?
Pentru tine?
- Am trei cuvinte. - Care?
Ce este?
Te-am iubit.
A zis „iubit”.
Te-am iubit.
Serios? M-ai iubit?
- Serios? - Păi…
Când e vorba de acele scurte clipe care te fac să te îndrăgostești,
tu ai avut cel mai semnificativ impact și mi-ai plăcut cel mai mult.
Ne-am întâlnit prima oară în fața hotelului.
- Da. - Îmi amintesc cum mă simțeam
când te așteptam în mașină.
- Mi-ai făcut o impresie profundă. - Da.
Unde ne ducem?
Cred că ne ducem în Infern.
Țin minte și călătoria cu elicopterul cu tine.
- Dă-mi și mie. - Sunt medicamente.
Medicamente cu rețetă.
Și eu, la fel.
Le-am spus celorlalți că tu ești singurul de aici
pentru care am simțit ceva.
Dar aceste sentimente nu mai sunt la fel de intense ca înainte, așa că…
Poate pentru tine.
Oricum, nu am mai vorbit deschis după ceea ce s-a întâmplat,
iar atmosfera a devenit stânjenitoare.
- Da. - Dar, dacă aș exprima în cuvine,
cred că așa aș descrie.
Mulțumesc.
Credeam că numai eu am simțit așa.
Mă bucur că și tu ai simțit la fel.
Pentru mine e suficient, indiferent pe cine alegi.
Ce e cu voi, de ce ați devenit așa prietenoși?
Când Gwan-hee mi-a spus toate astea,
mi-am adus aminte de momentele petrecute împreună.
M-a lăsat să dorm pe umărul lui când mi-a fost somn
și ne-am distrat discutând despre multe lucruri.
Mă tot gândesc la momentele plăcute petrecute împreună.
Poftim, vrei?
Cred
că tu îmi placi cel mai mult.
- Plânge! - Nu!
Nu! Plânge?
Vai!
E dulce-amărui.
Așa mă simt.
Și sunt recunoscătoare că și el a simțit la fel.
Chiar s-a terminat.
- Gwan-hee a fost clar cu Ha-jeong. - Da.
- Și Ha-jeong pare să fi înțeles. - Da.
- A devenit mai blândă într-o săptămână. - Da.
- Nu mai e bătăioasă. - Da, s-a detoxificat.
- Azi, mai mult ca oricând. - Da.
- N-a plecat niciuna? - Frate!
- Niciuna nu cedează. - Rămân înăuntru.
Dar de ce?
Ultima care va vorbi va avea impactul cel mai mare.
- Deci ambele vor să vorbească la urmă? - Da.
Situația se încinge.
Nu mai e nimic de spus.
Cel puțin pentru mine.
Cred că ai dreptate.
La ce oră v-ați culcat aseară?
Ieri?
Ne-am culcat la 00:30.
- La 00:30? - Da.
Noi, la 23:00.
Știi că mai fusesem în Paradis cu o zi înainte.
Apartamentul era enorm, așa că ne-am plimbat prin cameră.
- În cameră? - Nu mai aveam ce face.
Doar nu puteam să ne antrenăm.
Așa că ne-am plimbat în cerc.
Am adormit destul de târziu…
- Drăguț! - …fiindcă ne-am plimbat.
Se pare că lui Won-ik îi plac plimbările.
- Lui Won-ik? - Da.
- Îl vorbește de bine? - Vai!
Lui Won-ik îi plac plimbările.
- Lui Won-ik? - Da.
Să mă reorientez spre Won-ik?
- „Mergem la plimbare?” - Nu e băiat rău.
- Tu ai vorbit cu el? - Nu, nici măcar o dată.
- Ar trebui să încerci. - Nu cred c-aș regreta.
- Vreau să aleg bine. - E altfel după ce vorbești cu el.
Da? Dar ar trebui să mă duc în camera lui.
- Won-ik? Serios? - Da.
Son Won-ik, da?
- Nu vreau să stau la soare. - Da.
Apropo, n-am spus nimănui
niciodată cine îmi place cu adevărat.
Dar toți cred că-mi place Won-ik.
Știu că l-am vorbit de bine, dar nu cred că am făcut ceva
- …ca ei să creadă asta. - Da.
Cred că nimeni de aici
nu poate spune cu siguranță pe cine place.
În afară de mine.
Eu am fost foarte deschisă.
- Dar… - Cred că el vrea să-ți vorbească.
- Probabil vrea să vorbească cu amândouă. - Da?
Nimeni nu face nicio mișcare.
N-ar fi rău dacă ar vorbi toți trei împreună.
Ai vorbit cu Min-ji?
Nu.
- Nimeni n-a făcut primul pas. - Serios?
Așteptați amândoi?
Care va ieși prima?
Nu vrei să vorbești cu Hye-seon?
Te ajut?
- Vrei? - Da.
Ajută-mă când ajung acolo.
Acolo?
De ce nu ies?
Despre ce-ar trebui să vorbesc?
- Cu Hye-seon? - Da.
O s-o rog să vorbim.
Doar cu Gwan-hee vrei să vorbești, nu?
Nu neapărat, fiindcă ieri am fost împreună toată ziua.
- Serios? - Nu prea am ce să-i spun.
Intră!
- Ce faceți? - Stăteam de vorbă.
- Sunteți toți adunați afară? - Nu, nu e nimeni.
Nu e nimeni afară?
- O singură persoană. - Un băiat.
- Doar Gwan-hee. - Da.
- Ești plictisit? - Puțin.
- Vorbiți voi doi. - Vino.
Puteți vorbi aici. Eu oricum plecam.
- Vorbești cu ea? - Min-woo, intră!
Ai ochelari de soare noi.
Da.
Min-woo, vorbim afară, ca să vedem ce fac ceilalți?
- Mergem… - Aici e bine.
E bine aici?
Ăsta e patul ei. Stai aici.
Pot să stau aici?
Nu cred că o s-o deranjeze.
E camera altcuiva. E în regulă?
- E bine. Nu contează. - Bine.
Te rog să-mi pui pantofii afară.
- Frate! - Ce e?
Ce ai, ești prințesă?
Nu sunt?
Sigur că nu.
Las-o baltă!
N-ai nimic de spus?
Ieri
am început să mă întreb
dacă sentimentele tale pentru mine erau sincere.
Înțeleg.
Și…
CU O ZI ÎNAINTE
Dar, dacă tu nu vrei să mă derutezi,
îți recomand să te duci cu Jin-seok.
- Serios? - Da.
Ce surpriză!
Nu mă așteptam ca discuția să ajungă aici.
Persoana cu care aș dori să merg în Paradis e…
Park Min-kyu.
Așa am simțit.
Deci…
Înțeleg.
Păi…
De ce plângi?
Ce e?
De ce plângi?
Nu mă deranjează că ești derutat și nu știi ce simți.
Bine.
Pot să înțeleg asta. Dar sunt…
Sunt supărată că încă mai ai dubii despre ce simt eu pentru tine.
Ți-am și scris că nu există altul pentru mine.
- A fost mereu sinceră cu el. - Da.
- E foarte logică. - A fost mereu directă.
Dacă aș fi câștigat, te-aș fi ales pe tine.
Ți-am dat și biletul ăla.
Și ți-am explicat ce simt.
Chiar credeam că am fost ca o carte deschisă pentru tine.
Dar tu ai început brusc să mă ignori
și asta m-a întristat.
Am crezut că ne-am distrat bine în Paradis.
De asta-s supărată.
Nu mai plânge! De ce plângi?
Bine. Scuze.
- El s-a înmuiat iar. - Da.
Nu mai plânge!
Înțeleg ce spui.
Nu am știut că ieri ai plâns în elicopter.
Nu m-am uitat la tine fiindcă eram supărat.
Apoi am observat că voi doi vorbeați.
Dar tu vorbeai cu capul aplecat spre el,
părea că vorbești cu pieptul lui.
Nu știam ce se întâmplă.
Min-kyu a fost foarte drăguț. Și-a făcut griji fiindcă plângeam.
Habar n-am avut ce se întâmplă.
Dar, când stăteam lângă tine
- …în elicopter… - Da?
…am simțit că înclin spre tine.
Am simțit că vreau să fiu alături de tine.
Bine.
- Deci încă mai continuă? - Sigur!
- Nu e ultimul episod? - Nu lăsa garda jos!
- Nu se termină până la final. - Frate!
Ce rău e!
- E cel mai rău. - Pe bune!
V-am zis, e ca banda lui Möbius.
- Încă nu s-a terminat. - Nu se termină niciodată.
În fond, sunt conștient de ceea ce simt pentru tine.
Știu.
Dar am fost foarte supărată când ai zis că te îndoiești de sinceritatea mea.
- Așa am simțit. - Nimeni nu mai e la fel de sincer aici.
Îți jur, nimeni!
Am simțit…
Am zis să nu-l iei pe Min-kyu
deoarece credeam că n-o să-mi spună nimic,
dar el a fost cumsecade și mi-a spus
că v-ați distrat ca frații.
După ce am auzit asta,
situația mi-a fost clară.
Acum nu mai am probleme.
Și înțeleg ce spui.
În orice caz, îmi pare rău.
Probabil sunt singura care a crezut că momentele împreună au fost speciale.
E clar că au fost speciale și pentru mine.
- Chiar au fost. - Și nu mai sunt?
Hye-seon mi-a spus multe lucruri.
Când eu plângeam după tine,
am auzit că vă distrați în jacuzzi la alt etaj.
Și ce ați mai făcut? Masaj?
Am stat în jacuzzi, am făcut masaj amândoi și ne-am întors.
Cu mine n-ai făcut nimic.
- Ce-ar fi să ne ducem azi? - Vrei să evadezi?
Ce-ar fi să ne luăm de mână și să ne ducem diseară direct în Paradis?
- Să facem și masaj! - Frate!
E o figură!
Eu și Hye-seon am petrecut
momente grozave împreună.
Dar nu a fost suficient ca să te uit.
Nu puteam să nu mă gândesc la tine,
fiindcă era exact aceeași cameră în care stătuserăm cu o noapte înainte.
Eu și Hye-seon am stat în aceeași cameră.
Erau urmele noastre acolo, așa că m-am simțit ciudat.
- Te-ai gândit mult la mine? - Foarte mult.
Mi-am adus aminte cum ne-am plimbat în cerc.
Da, plimbarea.
Nu mă urî așa de mult!
Nu te urăsc. Nu te-am urât niciodată. Doar că eram tristă.
Nu știu cât de sincer să fiu,
dar, dintre voi două, tu ești mai aproape de idealul meu.
Ești mult mai aproape.
Și sunt recunoscător că cineva care e aproape de idealul meu
a putut să-mi schimbe sentimentele.
Vreau să-ți mulțumesc pentru asta.
Vorbesc serios.
O să fiu bună cu tine, ca să nu mai fii derutat.
Hai să zicem că devenim un cuplu și plecăm împreună de pe insulă.
Dacă ar fi așa,
ai considera ziua aceea drept prima noastră zi ca un cuplu sau…
Când plecăm, devenim un cuplu.
Sunt directă, nu-i așa?
Sunt foarte drăguță, dar directă.
- El e fericit. - E foarte sincer.
Gwan-hee trăiește mereu clipa
și, în acea clipă, sentimentele lui sunt foarte sincere.
Nu-i mai lua apărarea!
- Mereu faci asta. - Eu cred…
- Termină! - Ajunge.
- Acum e îndrăgostit de Min-ji. - Da.
Dar, serios…
Uite ce mă deranjează.
E foarte laș.
Găsește motive la cealaltă persoană fiindcă nu e sigur de ce simte.
Asta e scuza lui pentru tot.
Asta mă enervează foarte tare.
Chestia e că…
- Dă vina pe alții. - Da.
Dar nu i-a mers cu Min-ji,
- …așa că, în sfârșit, s-a scuzat. - Da.
Nu e cel mai rău.
Își cere scuze când e nevoie.
- Se scuză. - Nu e cel mai rău?
În plus, Min-ji știe să se descurce cu Gwan-hee.
- Așa e. - Da.
Îl tot asigură și îi spune ce vrea să audă.
- De asta Gwan-hee a zis ce a zis. - Da.
Simt că, la început, voia să termine cu Min-ji.
Da.
Însă, brusc…
- Situația s-a răsturnat. - Min-ji era adorabilă.
Ai dreptate.
Iar lui i s-a topit inima
- …când a auzit că ea a plâns. - Da.
- Acum, ea a plâns iar. - Da.
Credeți că Gwan-hee va hotărî s-o aleagă pe Min-ji?
Acum, Min-ji…
Știu că întrebarea nu are sens.
- Să comparăm asta cu o cursă. - Bine.
Hye-seon conducea, dar Min-ji a depășit-o.
- Da. - Asta s-a întâmplat.
- Să vorbim înăuntru, e mai răcoare. - Bine.
Când am fost în Paradis cu Si-eun și cu Min-ji,
m-am gândit mereu la tine.
M-am gândit la tine ori de câte ori mâncam ceva bun
și chiar și când vorbeam cu ele.
Ar fi fost mult mai plăcut dacă erai și tu acolo.
Și, dacă aș fi putut alege, aș fi rămas aici, cu tine.
Vorbesc serios.
Am fi putut, cel puțin, să vorbim mai mult.
Mai avem timp azi.
Și în viitor.
- Da. - Da?
Sper că așa va fi.
Păcat că asta e ultima noastră zi.
Da, ai dreptate.
Mi-am dat seama că este de încredere.
E genul de om care încearcă mereu să se țină de cuvânt.
Am înțeles asta încetul cu încetul.
Câte persoane-s acolo?
- Sunt mulți? - Da, vreo opt.
De ce nu e nimeni dincolo?
Voi ar trebui să vorbiți.
- Ați terminat de vorbit? - Da.
Ce e?
- Ai ceva de spus? - Frate!
El e cel care vrea să vorbească.
A pus punctul pe i.
- L-a prins! - Ce bine!
Aș vrea să vorbim înăuntru, dar toate camerele-s…
Mă duc eu înăuntru.
- Acolo e ocupat? - Vorbiți aici.
Nu.
Puteți vorbi aici.
Ce trist!
Despre ce ai vorbit cu băieții?
Am avut ocazia să fac pe regina.
Ai vorbit cu Min-ji?
Da.
N-a fost nimic special.
Nimic extraordinar.
Și Min-ji?
Se pare că a plâns când mânca și…
- A plâns? - Da.
Am auzit că a plâns când vorbea cu Min-kyu.
- De ce? - S-au culcat devreme, la 23:00.
Amândoi mi-au spus că s-au distrat ca frații.
Dar de ce a plâns? Cred că a supărat-o ceva.
Poate că și-a amintit de ceva când vorbeau.
- Cum crezi că o să se termine? - Adică alegerea ta finală?
- Altă întrebare. - Iar începe!
- Altă întrebare cu „dacă”. - Da.
- Iar. - Băiatul Dacă.
Face asta adesea.
- Cum crezi că o să se termine? - Adică alegerea ta finală?
În ce mă privește,
după cum ți-am spus deja, n-am de gând să mă mai răzgândesc.
Excursia de ieri a avut un impact semnificativ.
Pentru mine a fost semnificativă.
Ieri mi-a venit gândul
că poate ar fi fost mai bine să te aleg pe tine în locul lui Won-ik, data trecută.
Mai știi că ți-am zis că nu vreau să merg?
Așa că a fost cam…
Faptul că lucrurile au ieșit așa mă face cam…
Ești supărat?
Da, sunt supărat c-ai ales să te duci cu Won-ik, nu cu mine.
Încep să-mi dau seama că am greșit multe lucruri.
Am lăsat garda jos puțin.
Într-un fel, a fost…
A fost pentru că știam că n-o să mă schimb.
Dar apoi…
De asta.
Eu credeam c-o să mă hotărăsc repede.
Ți-am zis că-ți spun imediat ce-s sigur.
Nu știam c-o să fiu nehotărât până la sfârșit.
Așa că îmi pare rău că nu-ți pot spune ce voiai să auzi.
- Ce? - Chestia e că…
Min-ji n-a vorbit niciodată pe ocolite.
Chiar și azi mi-a spus direct ce simte pentru mine.
Nimeni nu s-a mai purtat așa cu mine aici.
Dar și Hye-seon a fost directă.
- Da. - Exact.
- Hye-seon s-ar putea sătura. - S-a săturat deja.
Nimeni nu s-a mai purtat așa cu mine aici.
Și asta mă afectează mult.
Așa că am vrut să-mi fac ordine în gânduri și să vă spun decizia mea finală,
dar nu am putut face asta cu tine sau cu Min-ji.
Înțelegi?
Nu?
Hye-seon a rămas stupefiată?
Cred că își adună gândurile.
Atunci, alege-o pe Min-ji!
Credeam că sunt mai valoroasă pentru tine.
Am fost în Paradis împreună de două ori, dar tot nu ai decis.
Am vorbit chiar și despre potențiala relație după asta,
ieri la cină și azi-dimineață.
Dar, dacă încă te gândești la Min-ji, o să-ți fie mai bine cu ea.
Nu vreau să fiu cu cineva care nu știe ce vrea.
Nu spun că sunt derutat.
Când i-am auzit pe băieți vorbind despre tine, credeam că s-a terminat între noi.
- Atunci m-a abordat Min-ji… - Ți-am explicat destul.
În acest moment pare că înclini spre ea,
deoarece știi sigur că ea te va alege pe tine.
Eu nu mai pot face nimic.
Nu mai am chef să încerc.
- Da. - Spune tot ce trebuie.
- Are dreptate. - Așa este.
- Pe bune. - Ce bine a fost!
- Hye-seon știe când să tragă linie. - Da.
- Asta a fost limita ei. - Ce mai vrea de la ea?
Exact.
Nu, nu spun că m-a făcut să șovăi.
Zău așa!
Poate asta gândea Hye-seon
când a zis că uneori el e jalnic.
Nu!
Nu, nu spun că m-a făcut să șovăi.
Doar că Min-ji mi-a spus că eu sunt singura ei alegere
și încerc să-ți spun că asta mă deranjează puțin.
Bine, mulțumesc că ai fost sincer și mi-ai spus asta.
Apreciez sinceritatea.
Dar uite ce vreau să spun.
Dacă atâta lucru a fost suficient
să te facă să-ți reconsideri decizia finală,
atunci, cred că ar fi bine s-o alegi pe ea.
Nu spun că asta m-a făcut să-mi schimb hotărârea.
Încercam din greu să găsesc cuvintele potrivite,
așa că, te rog, nu te supăra!
- Bine? - Bine.
Asta am simțit.
Vai de mine!
Apropo,
ți-am dat emoții?
- Mereu am emoții. - Da?
Da, așa sunt eu.
Vai de mine!
Îmi pare rău.
E în regulă.
Și Ha-jeong s-a supărat o dată, când vorbea cu mine,
iar Min-ji s-a supărat azi, așa că încep să cred că eu sunt problema.
Ce revelație!
De asta cred că e greu să-l urăști pe Gwan-hee.
Uneori poate fi drăguț.
- E comoara emisiunii. - Da.
Deoarece v-am supărat pe toate trei cel puțin o dată în timpul unei discuții,
probabil eu sunt problema.
- Ai ocazia să te analizezi. - Da.
Cred că așa sunt eu.
Asta cred.
E foarte greu.
Dacă ar trebui să aleg pe cineva diseară…
Aș alege-o pe Min-young
și aș pleca înot din Infern. Așa de greu îmi este.
Ce i-a făcut Min-young?
- N-a avut nicio treabă cu el. - Da.
Mai am mult până să hotărăsc.
De câte ori am avut o discuție serioasă cu Hye-seon sau cu Min-ji,
ori s-au supărat pe mine, ori au plâns.
Asta m-a făcut să-mi dau seama că era vina mea.
Poate că am negat asta,
dar mi-am dat seama că poate le compar și îmi cântăresc variantele prea mult.
Are mare dreptate.
- A învățat lecția. - Da.
Gwan-hee s-a schimbat.
Gwan-hee o să devină o persoană mult mai bună după emisiune.
Chiar așa.
Pare genul
căruia îi este greu să spună lucruri neplăcute.
Se schimbă ori de câte ori conversația devine incomodă.
Da.
- Ba nu. - E prea amabil?
- A refuzat-o frumos pe Ha-jeong. - Da.
Sincer, el le-a pus pe Hye-seon și pe Min-ji în balanță
și acum vrea să știe dacă Hye-seon îi poate oferi mai multe decât Min-ji.
Așa mi se pare.
- Așa crezi? - Da.
Dar Hye-seon i-a spus clar că ea s-a săturat
și că acum nu mai depinde de ea.
I-a spus s-o aleagă pe cealaltă fată și asta l-a șocat.
Așa se pare.
Sincer, cred că a spus lucrurile astea ca să iasă din încurcătură
și să-i potolească mânia.
Și pentru faptul că înclină spre Min-ji.
Min-ji e singura care nu s-a supărat pe el.
Din acest punct de vedere, ar putea s-o aleagă pe ea.
Hye-seon a reacționat cu răceală, ceea ce l-a tulburat.
Părea că vrea să iasă din încurcătură.
Oare o să fie Hye-seon sau Min-ji? Habar nu am.
Asta e ultima seară.
Ultima dată împreună.
- Da. - Nu-i așa?
Ce frumos e!
Vă rog să luați loc.
Eu mă așez aici.
- Eu beau Hoegaarden. - Putem bea chiar acum.
- Acum? - Da.
Bine.
- Ce culoare are focul! - Avem gustări.
E cald.
Sigur, dacă vrei.
Stă lângă el.
S-a așezat lângă el, în ciuda căldurii.
Nu contează. Stai jos!
- „Nu contează.” - Ia loc!
- O vrei pe asta sau pe aia? - Nu știu ce sunt.
Asta e mai bună.
Eu o iau pe cea albastră.
Asta arată mai bine.
Eu cred că asta arată mai bine.
Se asortează cu tine.
- Ha-bin, tu ce vrei? - Pe aia.
Mi-am dat seama că Min-ji e mult mai insistentă decât credeam.
Părea hotărâtă să stea lângă el cât de mult putea.
Și, într-un fel, eram pregătită să suport asta.
A ales să nu intervină.
Bravo! A făcut tot ce a putut.
Vreau să fac o poză.
Când vrei să faci o poză,
- …fă așa și așteaptă trei secunde. - Bine.
Atunci imaginea persistă.
- Serios? - Așa am auzit.
Ori de câte ori văd ceva frumos, fac așa și număr până la trei.
- Nu pot să stau aici. - Și rămâne în minte.
- Stai aici! - Nu cred că pot.
- Un toast? - Sigur.
Bine.
- Acum. - Sunteți gata?
Sunteți gata?
Bine, noroc!
- Noroc! - Noroc!
- E ultima zi. - A fost frumos.
V-ați descurcat grozav cu toții.
Nu-mi vine să cred că se termină. Pe bune!
- Nici mie. - Nu-i așa?
Să ne spunem vârstele. Băieți?
- Bine. - Ne spunem vârstele?
- O să ne spună. - Am emoții!
- Vreau să știu câți ani are el. - Și eu.
- Serios! - Abia aștept să aflu!
Dacă e mai mic ca mine?
- Si-eun nu știe? - Nu știe câți ani are el.
- Am uitat că Si-eun nu știe. - Da.
- O să fie șocată. - Foarte șocată.
- Nu știi ce vârstă are? - Nu.
N-am fost niciodată în Paradis împreună.
Nu pot face asta!
Ai emoții?
Ce drăguț!
Așadar,
am 24 de ani.
Am 24 de ani.
Și noi am fost șocați.
E foarte șocată.
Am 24 de ani.
- Min-woo! - Vedeți? V-am spus eu că e mic.
- Da? - Știam că ești mai mic, dar…
- Min-woo! - Deci ești născut în 2000?
Da.
- Serios? - Min-woo, ești din 2000?
- Toți s-au ridicat brusc. - Da.
- E neașteptat. - Dar, serios…
El e micuțul frumușel.
De ce presupui că e mai mic?
- Am putea avea aceeași vârstă. - Da.
Am fost surprinsă când am auzit câți ani are.
Dar mi-am dat seama că e foarte matur pentru vârsta lui.
Și e minunat că ne-am înțeles așa de bine, deși nu am avut șansa
de a împărtăși informații personale.
Am înțeles că lucrurile astea nu-s importante
și am văzut totul într-o lumină diferită.
Abia aștept să aud câți ani are Si-eun. E greu de spus.
Așadar,
am 27 de ani.
Ai 27.
E mai mare ca tine!
- Serios? - Ești cu o fată mai mare.
El e cu trei ani mai mic.
Credeam că e de-o vârstă cu mine.
Min-woo o să aibă surprize.
După ce am vorbit cu Si-eun și i-am aflat vârsta și ocupația,
m-am bucurat, fiindcă-mi plac fetele mai mari decât mine.
Acum, Gwan-hee.
- Cred că e cel mai mare de aici. - Da.
M-am născut
în 1988.
- Da? - Ca fratele meu.
- Deci câți ani? - Are 36.
- Doi ani mai mult? - Pari tânăr.
Bine. Acum știm cine e cel mai mare.
Nu i-am auzit pe toți.
Sunt 12 ani între tine și Min-woo.
- Doisprezece? - Da.
- Diferență de 12 ani? - Da.
- Ce nebunie! - Serios?
În ce privește ocupația,
- …sunt baschetbalist. - Nu e de mirare.
- Încă joc ca profesionist. - Da.
- Ce tare! - Sunt sportiv.
Noi, băieții, ar trebui să stabilim cum ne adresăm unul altuia.
- Da, dle. - S-o facem!
- Ce demodat! - Da, dle.
Prea bine, dle.
Ai auzit ce a zis?
Min-kyu, nu mai sta picior peste picior!
Desigur, scuzați-mă!
Deja face asta?
Bine.
Am o întrebare pentru Gwan-hee.
Știu că azi te-ai gândit la multe.
Te-ai hotărât sau încă te mai gândești?
Încă nu.
Încă nu m-am hotărât.
- Te înțeleg. - Noi…
- Noi îl înțelegem. - Da.
E sincer.
M-aș fi mirat dacă ar fi hotărât deja.
- Da. - Așa e.
N-ar fi Gwan-hee pe care-l știu.
E doar sincer.
Încă nu.
Încă nu m-am hotărât.
De ce nu poți?
Bună întrebare!
Eu…
Fără comentarii.
- Niciuna nu se bucură să audă asta. - Sigur.
E supărător.
Am o întrebare pentru Hye-seon.
Dacă ai putea să te întorci în timp, ce moment ai alege?
Iar e vorba despre Won-ik?
Vrea ca ea să spună că e momentul când
- …l-a ales pe Won-ik? - Poate?
Simt că vrea să obțină un anumit răspuns.
- Nu! - Sper că nu de asta a întrebat.
Sper că nu de asta.
Prima zi.
Prima zi?
- Ce înseamnă asta? - Poate însemna multe.
Poate fi interpretat.
- Vrea s-o ia de la capăt? - Vrea să șteargă cu buretele?
- S-a dus cu el în Paradis în ziua aia. - Da.
Poate că vrea să elimine ce s-a întâmplat atunci.
- Sau, dimpotrivă, poate i-a plăcut. - Poate că-și amintește.
- Se poate interpreta în moduri diferite. - Da.
- E deschis interpretării. - Da.
Prima zi.
Prima zi?
Cred că el aștepta să spun că aș vrea să revin la ziua
în care m-am dus în Paradis cu Won-ik,
dar nu am vrut să-i dau satisfacție.
De asta am ales prima zi.
- Știa! - Hye-seon știa deja tot.
- Îl citește imediat. - Da.
Hye-seon e isteață.
Gwan-hee e ușor influențat de asemenea lucruri.
- Da. - Mă întreb cum se simte.
Și eu.
- Nu pare prea fericit acum. - Nu.
E rândul meu?
Min-ji.
- Tu ai venit la mijloc. - Da.
Sunt sigur că ai vorbit cu mulți.
Da.
Te-ai hotărât?
Eu?
Dacă m-am hotărât?
Da.
Sper să iau decizia corectă.
Am o întrebare pentru Hye-seon.
S-au întâmplat multe de când am venit aici.
Dintre toate aceste momente, când te-ai emoționat mai mult?
Din cauza unui băiat?
Da, din cauza unui băiat.
Nu-mi vine în minte nimic.
Nu se poate gândi la nimic.
Nu vrea să-i dea răspunsul așteptat.
Nu.
- Hye-seon pare supărată. - Da.
- Cred că e epuizată. - Da.
Nu mai vrea să-i satisfacă orgoliul, mai ales în ultima seară.
Cred că e ciudat.
Serios?
N-ai simțit niciodată nimic?
Nu.
Dacă spui tu…
Felicitări tuturor!
Doamnelor și domnilor…
E cel mai mic de aici.
Ce dulce!
„Ce dulce!”
Voiam doar să spun că sper să ne mai întâlnim
cât de des putem, după ce plecăm de aici.
Am avut multe lipsuri și vă mulțumesc că ați avut grijă de mine.
- Ce drăguț e! - Nu ai avut lipsuri.
Mi-am început afacerea acum șase ani,
și asta a fost prima mea vacanță.
Vă mulțumesc că mi-ați făcut vacanța atât de frumoasă.
Nu cred că o să uit timpul petrecut aici.
Vă mulțumesc.
- Nu plânge! - Bine.
- Păi… - Nu.
E prea devreme să plângi. Mai e și mâine.
Sunt recunoscătoare pentru tot.
Cred că e minunat că toți cei de aici sunt atât de drăguți.
Sunt recunoscătoare că v-am cunoscut.
M-am distrat grozav.
Sunt recunoscătoare pentru fiecare moment petrecut cu voi.
Vai!
Plângi?
Gwan-hee.
- Plânge? - Pe bune?
- Ce? Serios? - Incredibil.
- Îl ador pe Gwan-hee. - Eu nu-l înțeleg.
- De asta îl plac toți. - Așa e.
- E dulce. - Chiar este.
- Gwan-hee. - Nu!
- Gwan-hee. - Înțeleg de ce plânge.
Ce s-a întâmplat?
- Lucrurile s-ar putea schimba iar. - Lacrimile…
Lacrimile i-ar putea aduce iar împreună.
- Da, se poate. - Nu-i așa?
Ce s-a întâmplat?
Scumpule!
Scumpule, nu plânge!
Ești emotiv?
Ce s-a întâmplat? De ce plângi?
Vai de mine!
Păi…
În decursul carierei mele de sportiv profesionist,
întotdeauna mi s-a părut greu antrenamentul.
Săptămâna viitoare încep să mă antrenez din nou.
O să prețuiesc mereu amintirile și timpul petrecut aici,
când reiau antrenamentele grele.
Când începe sezonul, la iarnă,
să veniți la meciuri.
Plânge fiindcă nu vrea să se antreneze?
- Fiindcă e prea greu? - Poate.
- Trebuie să revină la antrenamente. - S-a distrat aici.
Îl așteaptă antrenamentele.
Cred că Gwan-hee a avut multe greutăți în perioada asta.
Nu cred că a plâns din cauza antrenamentelor.
Așa e.
Bravo, Gwan-hee!
Felicitări!
Pare să aibă o inimă curată.
Chestia e
că nu îi cerem să se însoare cu una dintre ele.
Dar el ia totul în serios.
- E sincer. - E foarte pur.
Știam că o să se întâmple așa, dar el a zis că nu s-a hotărât încă.
Mă întreb cum s-au simțit Hye-seon și Min-ji.
Eu m-aș fi supărat.
„Încă nu te-ai hotărât?”
- Așa m-aș simți. - Da.
- Hye-seon părea obosită. - Da.
Cred că înțeleg de ce. Hye-seon nu vrea să-i mai cânte în strună lui Gwan-hee.
Dacă ea zicea că s-a emoționat, Gwan-hee ar fi fost fericit.
Dar nu cred că ar vrea s-o aleagă din motivul ăsta.
Și cred că ea îl cunoaște pe Gwan-hee mai bine decât oricine.
Îl cunoaște foarte bine și nu vrea să-i mai cânte în strună.
- A făcut mai mult decât trebuie. - Așa e.
„Trebuie să merg așa de departe ca să ies cu el?”
- Poate așa simte. - E obosită.
- E istovită. - Da.
Ai venit!
De ce ai plâns?
- Poftim? - De ce ai plâns atât?
De ce ai plâns?
Știu. Mi-e rușine!
S-a zis cu reputația mea.
Când ai început tu să plângi, i-a apucat plânsul pe toți.
N-au plâns așa de mulți.
Care-i treaba? Încă nu te-ai hotărât?
- Ba da. - Și?
Te-ai simțit prost fiindcă Min-ji stătea lângă tine?
Și din cauza ta, și din a lui Min-ji.
Nu voiam să spun de față cu toți.
Nu mi-a fost ușor
să iau o hotărâre.
De asta…
Nu am vrut să spun tuturor.
Voiam să-ți spun un ultim lucru.
Dintre persoanele de aici,
tu ești cea mai bună la suflet.
Și îmi dau seama că ești și grijulie.
Am învățat multe de la tine.
Voiam doar să-ți spun…
că ești o persoană mult mai bună decât crezi.
Așa că…
Voiam să-ți spun asta înainte să plecăm.
Mulțumesc.
Îmi pare rău pentru ce i-am făcut lui Min-ji,
dar îmi pare și mai rău pentru ce ți-am făcut ție.
Am petrecut mai mult timp împreună.
Simt că…
te-am făcut să suferi și mă simt groaznic.
Lumea ar putea crede că îmi cântăresc variantele.
Și, dacă ai crede și tu la fel, nu te-aș putea contrazice.
Da.
Asta e tot.
E din cauză că m-am supărat pe tine?
Probabil. Puțin.
Emoțiile simțite când eram cu tine și momentele petrecute împreună au fost
mai speciale decât ce am simțit sau am făcut
cu altcineva aici.
Nu mă așteptam să-l văd plângând.
Cred că s-a hotărât.
- Mie mi s-a părut un rămas-bun. - Da.
Adică ăsta e modul lui de a-i spune că n-o va alege pe ea?
- Da. - Asta înseamnă discuția asta?
„Îmi pare rău că nu te aleg.”
„Dar ești o persoană grozavă.”
Sincer, cred că Gwan-hee habar nu avea
- …ce simte până acum. - Da.
De asta se învinovățește…
- Ai dreptate. - …și înțelege ce a greșit.
- Cred c-o va alege pe Min-ji. - Deocamdată e Min-ji.
- Nu știm ce se va întâmpla mâine. - Cred…
- Cred că o va alege pe Hye-seon. - Ce?
- Serios? - Ce?
- Da? - Cred că pe ea o alege.
E greu de spus de ce,
- …dar și eu cred așa. - Da?
- Gândiți-vă! - Bine.
Dacă nu vrea s-o aleagă, o să se simtă prost.
- Da. - Însă nu ar plânge așa.
Încă e atașat de ea.
E atașat?
- Încă o place. - A plăcut-o mult.
De asta cred că o s-o aleagă pe ea.
Așa interpretez ceea ce a făcut acum Gwan-hee.
- I-au plăcut două fete… - Da.
- …dar a hotărât să renunțe la una. - Exact.
Cred că a terminat-o cu Hye-seon ca să se concentreze pe Min-ji.
Dar, în final, cred că o place mai mult pe Hye-seon.
Când Hye-seon a început să plângă, și lui i-au dat lacrimile.
Cred că a existat o legătură aici.
- Lacrimi de legătură. - Exact.
Lumea nu plânge așa de ușor.
- Trebuie să fie mișcați sau emoționați. - Așa e.
A existat o legătură.
- Nu știu. - Avem păreri diferite.
- Când am mai avut păreri așa diferite? - Mă întreb ce se va întâmpla.
E prima oară.
ULTIMA ZI
- Ultima zi. - Ultima.
- Cercul se închide. - Ultima zi.
Azi e ziua cea mare.
Frate!
Vreau să plec de aici, dar mi se pare ciudat.
Știu. Cred că locul ăsta va avea
un impact profund asupra noastră. Nu?
Va avea un impact profund.
Dacă a ieșit la plimbare,
- …înseamnă că încă nu a hotărât. - Încă se gândește.
Dacă s-ar fi hotărât,
n-ar mai fi umblat pe afară. Stătea liniștit.
- Ai dreptate. - Încă n-a hotărât.
Chiar e ultima zi.
Știu.
- Sunt curioasă despre Gwan-hee. - Da.
Pe cine va alege?
Da, sunt foarte curioasă.
Am emoții!
Și eu mor de curiozitate să aflu.
E imprevizibil!
YU SI-EUN
SON WON-IK
Aceasta e ultima zi în cel mai fierbinte infern din lume, Iadul celor singuri.
KIM GYU-RI
PARK MIN-KYU
Acum veți lua decizia finală.
AN MIN-YOUNG
LEE JIN-SEOK
CHO MIN-JI
LEE GWAN-HEE
CHOI HYE-SEON
YUN HA-JEONG
YUN HA-BIN
Ai emoții?
Da, puțin.
Lee Jin-seok.
Te rog să te duci la Poarta Infernului.
Am emoții!
Domnișoarelor, dacă Lee Jin-seok e alegerea finală,
duceți-vă în fața lui.
- Deci așa funcționează! - Da.
O să se ducă Min-young, da?
- Se duce. - Vai!
Da, se duce.
- La revedere! - Pa!
- Mă întorc. - Pa!
- Nu cred că te întorci.
- Nu? - O să pleci.
Jin-seok o să se bucure.
Am emoții.
Jin-seok.
Îți mulțumesc că ai fost bun cu mine.
Locul ăsta ar fi fost literalmente un infern fără tine.
Să-mi coci niște pâine când ieșim.
Min-young.
Mulțumesc.
Sfârșit.
Frate!
Lee Jin-seok, te rog, spune-ne care e decizia ta finală.
Persoana cu care aș dori să plec din Infern este…
An Min-young.
- Vai! - Mă bucur pentru ei.
- Sunt un cuplu drăguț. - Da.
An Min-young.
Ce drăguț!
Știam deja că așa va fi.
Știu.
Să mă asculți!
- Și tu. - Da.
- Să nu mai fii rău cu mine! - Da.
Parcă-s proaspăt căsătoriți.
Da.
Ea s-a învățat minte, după ce s-a lăsat cu greu.
- Așa e. - Da.
Clar.
- Bună lecție! - Acum se uită doar la el.
A fost frumos că s-a schimbat.
- Da. - S-a schimbat într-un mod drăguț.
Kim Gyu-ri.
Te rog să te duci la Poarta Infernului.
- E rândul lui Gyu-ri. - Nu știu ce se va întâmpla.
Domnilor, dacă Kim Gyu-ri e alegerea finală,
duceți-vă în fața ei.
Pa!
Ea e singura pentru el.
- Min-kyu e un băiat grozav. - Da.
Bună, Gyu-ri.
Am fost în Paradis amândoi de două ori
și mi-a plăcut când am vorbit acolo.
Mi-a plăcut cu tine și în Infern.
Mi-ai făcut inima să tresalte iar după mult timp.
Mulțumesc.
- Și eu vreau să-ți mulțumesc. - Bine.
Sper să ne înțelegem bine.
Bine.
- Am o presimțire bună. - Eu…
Ce? Tu nu crezi?
Vrea să se înțeleagă bine.
Da, așa a spus.
- Poate doar ca prieteni. - Ce?
Poate avea două sensuri.
- Ca prieteni sau ca un cuplu. - Da.
Kim Gyu-ri, te rog, spune-ne care e decizia ta finală.
Persoana cu care aș dori să plec din Infern este…
Park Min-kyu.
Așa!
- Ce ușurare! - Mă bucur.
Park Min-kyu.
O să-ți iau prăjitură cu afine.
Câte felii?
Oricâte vrei.
Până te saturi de ele.
El n-a șovăit niciodată.
- În final, i-a mers bine. - Da.
Yu Si-eun.
Te rog să te duci la Poarta Infernului.
Baftă!
Domnilor, dacă Yu Si-eun e alegerea finală,
duceți-vă în fața ei.
Da.
- Știe deja ce se va întâmpla. - Da.
În primul rând, Si-eun,
pe măsură ce vorbeam cu tine,
ți-am putut descoperi noi laturi și noi calități.
Și simt că asta mi-a făcut inima să bată puternic.
Îți mulțumesc pentru emoțiile pe care le-am simțit.
Mulțumesc pentru tot ce a fost în Paradis…
Adică în Infern.
Cred că, pentru el, aici a fost Paradisul.
A fost Paradisul pentru el.
Am fost mereu nesincronizați
și ne-a fost foarte greu.
Dar mă bucur că, până la urmă, am reușit să vorbim mult.
Am fost foarte fericită.
N-o să uit niciodată.
Mulțumesc.
Discuțiile noastre au fost frumoase.
Mi-au plăcut.
Iar tu te-ai descurcat de minune.
După ce am ajuns în Infern împreună,
noi doi am stat cel mai mult împreună și am vorbit cel mai mult.
Am învățat multe de la tine.
Ne-am creat amintiri frumoase.
Ai fost grozav. Mulțumesc.
Yu Si-eun, te rog, spune-ne care e decizia ta finală.
Persoana cu care aș dori să plec din Infern este…
Choi Min-woo.
- Bine. - Da, a ales.
- Vai! - Sunt o pereche potrivită!
Păcat de Won-ik.
Choi Min-woo.
Să mergem!
Ai fost grozavă.
- Și tu. - Mulțumesc.
- Ce eleganți suntem astăzi! - Nu-i așa?
- Cum arăt? - Ca o prințesă.
- Da? - Da.
Și tu arăți ca un prinț.
- Serios? - Da.
Prințul a venit după prințesă?
- Da. - Unde mergem acum?
Nu sunt primii care n-au fost niciodată în Paradis împreună?
- Vai! - Ai dreptate.
Au devenit o pereche doar vorbind în Infern.
- Nu știam că se poate întâmpla asta. - Da.
Aș vrea să îi spun că îmi place de ea mai mult decât aș fi crezut.
Ești bine?
Îmi pare rău.
Lee Gwan-hee.
Te rog să te duci la Poarta Infernului.
- Vai! - Acum e-acum!
Momentul pe care îl așteptam cu toții.
Domnișoarelor, dacă Lee Gwan-hee e alegerea finală,
duceți-vă în fața lui.
Pun pariu că știa că o să-l aleg.
Uite-o că vine.
Vai!
Ha-jeong.
Asta înseamnă, automat, că Ha-bin nu reușește.
O să rămână cu Won-ik.
- Mă bucur să te văd. - Și eu.
- Ce? - Nu se ridică.
Serios?
Situația se schimbă complet…
- Ce? - …dacă Hye-seon nu se duce.
- Uite-o că se duce. - Desigur.
Știam eu!
Cea mai bună hotărâre pe care am luat-o aici, în Infern,
a fost să vin să vorbesc cu tine.
M-ai făcut să simt fiori.
Nu cred că o să uit cum m-am simțit când ne-am întâlnit prima dată.
Și am încredere în sentimentele pe care le-am avut unul pentru celălalt.
Cred că tu ești printre cei cu care am vorbit cel mai mult
și cu care mi-am împărtășit sentimentele încă de la început.
Mi-am dat seama că ești un om minunat, dulce și sufletist.
Și îți mulțumesc că mi-ai spus și tu că sunt de treabă.
Min-ji, îmi place culoarea rochiei tale.
Vai!
- Știu. - Vezi tu…
Ești foarte aproape de idealul meu.
Și îmi pare rău că nu am putut să te tratez mai bine.
Am vrut să spun asta ieri.
Sunt sigur că uneori te-am făcut fericită și alteori te-am întristat.
Știu că te-am făcut să simți o avalanșă de emoții
și aș vrea să-mi cer scuze pentru asta.
Chiar am simțit ceva pentru tine, Ha-jeong.
Sper să putem lua masa împreună
după ce plecăm de aici.
Hye-seon, ai grijă să nu te împiedici și să nu cazi când nu-s eu prin preajmă
și să nu mănânci singură.
Și să nu plângi singură!
Știu că te vei descurca fără mine.
- Cred c-o alege pe Min-ji. - E Min-ji.
Nu, eu cred că o să fie Hye-seon.
Lee Gwan-hee, te rog, spune-ne care e decizia ta finală.
Pe cine credeți că alege?
Eu cred…
Habar nu am.
Fie Hye-seon…
- Mă derutează mereu. - Da.
Cred că o să fie Min-ji.
Persoana cu care aș dori să plec din Infern este…
Ha-jeong?
- Nu suntem siguri. - Ha-jeong?
Choi Hye-seon.
- V-am spus eu! - Vedeți?
Serios?
Vedeți?
Da, chiar am presimțit ceva.
Nu a plâns fiindcă îi părea rău.
- Sigur că nu. - Lacrimile…
Am simțit asta imediat.
Ce v-am spus eu?
Jin-kyung.
- Știam eu! - Am avut dreptate.
Voi ați fost prea fraieri.
- Da. - E o nebunie!
- Mai aveți mult. - Ne-a păcălit până acum.
Pe bune!
Gwan-hee! Nu poți să fii așa!
Ne-a istovit până la sfârșit.
- Serios. - E incredibil.
E grozav.
Choi Hye-seon.
Nu-mi vine să cred!
Azi mă ții de mână foarte strâns.
N-am motiv să n-o fac.
Ești caraghios.
Bravo!
Discuțiile de ieri și din Paradis au fost discuții
pe care le poți avea doar cu cineva foarte apropiat.
Cred că de asta nu am putut s-o uit
și m-am trezit că îmi fac griji mereu pentru ea.
Dacă aș alege-o pe Min-ji, știu că m-aș gândi la Hye-seon.
Dar, dacă o aleg pe Hye-seon,
cred că nu m-aș gândi la Min-ji atât de mult.
De asta am ales-o pe Hye-seon fără ezitare.
Înțeleg.
Dar cum s-a putut întâmpla?
E șocant! Habar nu am avut.
- Poftim? - Nu am știut.
- Ce anume? - Că o să iasă așa.
- Nu te-ai așteptat? - Nu.
Eu știam deja că n-o să mă aleagă pe mine.
Ce nebunie!
Bună!
Alegerea mea finală este…
Yun Ha-jeong.
YUN HA-JEONG
Ea m-a făcut să simt multe emoții diferite aici.
Ar fi trebuit să mă comport mai mult ca un bărbat.
Regret enorm și îmi pare rău că nu am făcut mai mult.
Am învățat multe de la ea și aș vrea să-i mulțumesc pentru asta.
Fiecare hotărâre pe care am luat-o aici a fost din sinceritate
și nu a fost niciodată un capriciu.
Așa că n-aș schimba nimic, chiar dacă m-aș întoarce în timp.
Am putut să-mi exprim sentimentele
și doar asta contează pentru mine.
Am fost mereu sinceră cu sentimentele mele, așa că nu am regrete.
- Bine. - Bine.
Iadul celor singuri a fost mai încins și mai agitat ca oricând
și am terminat cu patru cupluri.
Felicitări tuturor!
Felicitări!
Nu ne-am putut relaxa până în ultima clipă.
Ce părere ați avut de acest sezon?
Ca participant la sezonul al doilea,
am încercat să gândesc din punctul lor de vedere.
Știu că au fost momente greu de înțeles,
dar, ca fost participant, le-am putut înțelege oarecum.
Deoarece, când ești acolo, acel loc devine, în mod natural, lumea ta.
Ești complet absorbit.
Te transformi într-un cal de curse, nu?
Da, exact.
Te concentrezi pe un singur țel.
- Un singur țel? - Da.
Alegerea finală.
Din nou, le mulțumim participanților pentru că au făcut totul.
- Desigur. - Da.
- Toți au fost grozavi. - Eu aș fi plâns în fiecare zi.
- În fiecare noapte. - Da.
Subtitrarea: Anca Irina Dumitru