РАЙ ПЕКЛО
ЛІ СІ АН
ЧОН Ю ЧЖИН
КІМ МІН СОЛЬ
ПЕ ЧЖИ ЙОН
КІМ ХЕ ЧЖИН
КІМ А РІН
КІМ ДЕ ХВАН
КУК ТОН ХО
ЧАН ТЕО
КІМ ЧЖОН СО
ЮК ЧУН СО
ПЕКЛО ДЛЯ САМОТНІХ
Розмови віч-на-віч завершено.
З трьох хлопців
лише один…
приєднається до «Пекла для самотніх».
Що?
-Здуріти. -Боже.
-Справді? -Це божевілля!
Це так жорстоко.
То це тепер прослуховування?
-Що? -Надто жорстоко.
Це божевілля.
Серйозно, божевілля якесь.
Божечки. О ні.
АН ЧЖОН ХУН
Я думав, що якщо мені вдасться,
то я матиму більший вплив.
Власне, я розглядав це як можливість.
КВОН ГІ ХА
Шанс у 33% вартий того, щоб скористатися, еге ж?
Гадаю, буде весело.
ХОН СОН БО
Якщо ти нікому не подобаєшся, немає сенсу йти до Пекла.
Звісно, якщо хтось привабливіший за мене,
логічно буде, якщо піде ця людина.
Але мені цікаво, чи така знайдеться.
То вони знали.
Серйозно?
Овва, у мене мурахи.
Отже, можливо, глядачів це здивує,
але ми заздалегідь пояснили,
що далі проходить лише один.
-Вони всі на це погодилися. -Так.
Усі троє навіть були в захваті від цього.
Ясно.
Це означає впевненість.
-Так. -Саме так.
Ці троє будь-де вважалися б надзвичайними красенями.
Зрозуміло, що вони впевнені.
Вони впевнені, що пройдуть.
Що вражає,
так це те, що дівчата не знали, що хлопців буде виключено,
до розмов віч-на-віч.
Дівчата не знали?
Вони гадали, що настав час із ними познайомитися.
Але тепер на них велика відповідальність — обрати одного.
Хто, по-вашому, пройде?
Думаю, другий.
-Завдяки широким плечам. -Так.
-Згоден.
У мене таке відчуття.
Сон Бо всміхався очима.
-А його ямочка? -Так, і в нього ямочка.
До того ж, він високий і симпатичний.
-Ця його ямочка… -Сон Бо милий.
-Так. -Милий погляд.
-Мабуть, заробив собі бали. -Так.
У нього дуже мила ямочка.
Сильне враження справив Гі Ха.
-У нього миле обличчя й підтягнуте тіло. -Так.
Третій.
Гадаю, дівчатам він дуже сподобається.
Я за Гі Ха.
Я теж.
-Він піде до Пекла. -Справді?
Він підходить.
Гадаю, він підходить для «Пекла для самотніх».
Так.
-Згоден. -Гі Ха.
Рішення, ймовірно, залежатиме від смаків дівчат.
ГОДИНУ ТОМУ
Зараз розпочнуться бесіди віч-на-віч.
КВОН ГІ ХА І ПЕ ЧЖИ ЙОН
-Дуже приємно. -Мені теж.
Ви вже бували в Раю?
-Ще ні. -Ще ні?
Ні, я була лише в Пеклі.
Я думав, судячи з першого враження, ви бували там кілька разів.
-Справді? -Так.
Вам щось цікаво?
Які ви зазвичай у стосунках?
-Я… -Так?
Мені подобається, коли в стосунках є добродушне кепкування.
-Це важливо. -Так.
Взагалі я дуже грайлива.
Я теж із тих, хто любить багато жартувати.
Мені подобається грайливо кепкувати.
Ви відкрито висловлюєте почуття?
Я дуже експресивний.
Тож якщо мені хтось подобається, я даю це зрозуміти цій людині.
Так.
Ясно.
Коли я говорила з Гі Ха,
я відчувала, що у нас схожа енергетика.
Ми багато говорили про дрібниці.
Це було просто весело.
КВОН ГІ ХА І ЧОН Ю ЧЖИН
-Які ви в стосунках? -Я? У стосунках?
Гадаю, найважливіше — дбати одне про одного і бути уважним.
-Якось так. -Мені це подобається.
-Я такий. -Ясно.
Я схильний багато говорити.
Тож мене приваблюють люди, які добре вміють слухати.
-Чекай, у вас волосся… -Так?
-Воно вам в око тицяє. -Можете поправити?
Так.
Як ви знали? Побачили?
Так, побачила, як тицяє прямо в око.
-Дякую. -Заждіть.
Просто зроблю отак.
Усе гаразд?
Так, тепер усе.
-Дякую. -Нема за що.
З цієї короткої розмови мені ясно,
що ви встановлюєте зоровий контакт.
Так.
-Так. -І з вами людям легко.
-Справді? -Так.
Дякую.
Думаю, у нас були б гарні розмови.
-Справді? -Гадаю, ми зійшлися б.
Моє перше враження від Гі Ха було…
Він нагадав мені блискучий чорний камінь.
«Блискучий».
Спочатку він видався грубим і шорстким, як камінь.
Але насправді він дуже м'який.
КВОН ГІ ХА І КІМ ХЕ ЧЖИН
Який у вас ідеальний типаж?
-Мені до вподоби дотепні хлопці. -Дотепні.
-Хтось, із ким у нас є спільна мова. -Ясно.
Мені подобаються люди зі схожим почуттям гумору.
А ще люди з несподіваним шармом.
Коли на вигляд люди суворі, але характер у них м'який, як у цуценяти?
Саме так.
Я теж такий.
Часто кажуть, що на перший погляд я відлякую,
але характер у мене не такий.
У Гі Ха миле, лагідне обличчя,
але найсексуальніше тіло.
КІМ ХЕ ЧЖИН
Завдяки його харизмі з ним почуваєшся легко.
Десять хвилин просто промайнули.
Чесно, мені треба ще трохи з ним поговорити.
Ну як воно?
ХОН СОН БО І КІМ А РІН
Ви більше нервуєте, ніж очікував?
Так, більше ніж очікував.
Взагалі-то я не сором'язливий.
-Справді? Навпаки? -Ні, але тут…
Досі не можу повністю розслабитися.
Розумію. І в мене таке буває.
Але ви швидко пристосуєтеся.
Хлопці надзвичайно дружні,
вам буде з ними легко.
Ми щойно зустрілися, тож не знаю, чи можна таке казати,
але ви дуже добре формулюєте думки.
-Невже? -Так.
У вас дуже ясне й чітке мовлення.
-Справді? -Так.
Дякую.
-Звідки у вас така добра вимова? -Справді?
Мені такого ще ніхто не казав.
На мене найбільше враження справив Хон Сон Бо.
Переважно тому, що його стиль одягу відповідає моєму типажу.
Розмовляючи з Сон Бо, я, на диво, не почувалася незручно.
Мені було дуже комфортно.
ХОН СОН БО І ЧОН Ю ЧЖИН
Було весело?
Ну, час від часу — так.
Але в мене багато чого було на душі.
І що ж це?
Просто…
Бачиш, як прямо перед твоїми очима когось обирають або залишають,
і це змушує багато про що замислитися.
Що?
-Просто… -Так?
Просто було цікаво, чи не навчаєте ви дітей чи щось таке.
Було враження, наче я щось оповідаю?
Наче вчите чогось дитину.
-Ви дуже добре все пояснили. -Справді?
Те саме стосується вашої усмішки.
Ви багато всміхаєтеся. Це добре.
Ясно. Дякую.
-У вас чарівна усмішка. -Дякую.
Коли він вперше зайшов сам і сів на дивані,
від нього не йшло таке тепло.
Так мені здалося.
Але під час розмови віч-на-віч він багато всміхався й розмовляв.
Це був приємний сюрприз.
ХОН СОН БО І КІМ МІН СОЛЬ
Вам часто кажуть, що у вас гарна усмішка, так?
-У мене? -Так.
Люди, які лояльно до мене ставляться, іноді про це кажуть.
Так, у вас мила й спокійна усмішка.
Справді?
-У мене так само. -І у вас.
-Так. -Так.
Свій свояка вгадає здалека.
Точно.
Це мило.
Ви не п'єте шампанське, то цокнемося водою?
Дякую.
Запитання раптове, але який ваш ідеальний типаж?
-Мій? -Так.
Я вже казала, хто мені подобається.
-Хлопці з гарними усмішками. -Чому…
-Чому ви завагалися? -Так?
Просто я сказала, що у вас гарна усмішка,
а тепер — що мені подобаються такі хлопці.
-Це ніяково. -Що ще?
-У вигляді. -У вигляді?
Мені подобаються природні й невиразні очі,
нечіткі й яскраві.
Отже, очі, як у мене?
Так.
Десь як у вас.
Який ваш типаж?
Якщо чесно, мені подобаються дотепні.
Дотепні люди.
-Мені подобається, якщо можна покепкувати. -Саме так.
Хтось спокійний і жіночний…
Розмови віч-на-віч…
Я хотіла дещо сказати.
-…завершено. -Поспішіть.
Я хотіла вас подражнити.
-Зачекайте на мене. -Добре.
Я піду.
Він сказав: «Зачекайте на мене».
Я зомліла.
Тепер більше ні про що не можу думати.
-Що? -Ти казала, що не похитнешся!
Що це було?
-Господи. -Таке буває.
-Я знав, що так буде. -Серйозно.
Я знав, що Мін Соль так зробить.
АН ЧЖОН ХУН І КІМ ХЕ ЧЖИН
-Хе Чжин, так? -Так.
-Правильно? -Так.
У вас гарна пам'ять.
-Я не зміг запам'ятати всі імена. -Так.
Але ваше запам'ятав.
Я чув, ви були в Раю.
Так.
Ясно.
Гадаю, вас на острові хтось цікавить?
Так, цікавив.
«Цікавив» означає…
Ви ходили з ним, але…
Думаю, все може змінитися.
-Усе може змінитися? -Так.
-Яке у вас перше враження від мене? -Перше враження?
Ви нагадали мені ляльку Барбі.
Немов лялька ожила.
Чжон Хун у цьому вправний.
Немов лялька ожила.
Справді?
Так, тож…
Ви перша людина з шести,
з якою мені комфортно.
Тож мені весело.
-Справді? Упевнені? -Так.
Чжон Хун здається теплою й дбайливою людиною.
У плані зовнішності, як на мене, в нього найкращі дані.
Він найближче до мого ідеального типажу.
Вам подобається спиртне?
АН ЧЖОН ХУН І ЧОН Ю ЧЖИН
Коли поєднувати з їжею, яка смакує з випивкою,
іноді подобається.
-Ця їжа смакує разом? -Ця?
Відколи я повернулася з Пекла, тут усе смачно.
Скоро це зникне.
-Зрозуміло. -Так.
Ви багато всміхаєтеся.
-Я й не усвідомлювала цього. -Так.
Але люди постійно це говорять.
Так. Навіть раніше…
коли ми були отам,
ви сиділи в самому кінці.
-Так. -І весь час усміхалися.
Так.
-Гадаю, я багато всміхаюся. -Ось чому.
Схоже, ви популярна.
-Справді? -Так.
То який ваш ідеальний типаж?
Людина, яка поводиться порядно.
Поводиться порядно?
Я маю на увазі ставлення до життя.
Людина, яка відповідає моїм стандартам порядності.
Мені теж подобаються ввічливі.
Коли я спитала його про типаж,
він сказав, що любить ввічливих і тих, що багато всміхаються.
Тож я подумала, що у нас може бути схожий смак.
Я думаю, це нас може об'єднати.
У вас дуже лагідна вимова. А який у вас характер?
На роботі я не такий, як із друзями.
А з дівчиною?
-З дівчиною? -Так.
Думаю, я досить дбайливий.
Чуйна особистість?
Я намагаюся бути уважним.
Зблизька ви здаєтеся геть іншим порівняно з тим, як на відстані.
І яким же?
На відстані
ви мали суворий вигляд, дещо відлякували.
Але зблизька насправді ви дуже милий.
-Справді? -Так.
Милий і добросердий?
Яка радість. Це добре?
Авжеж.
Коли я увійшов і побачив вас на відстані…
Так?
Я всміхнувся, поглянувши на вас.
-Чому? -Ви всміхалися.
-Справді? -Так.
-Чесно, це покращило мені настрій. -Чому?
-Я не надаю великої ваги зовнішності. -Ясно.
Але зрозумів, що зовнішність може значити для мене більше, ніж я думав.
Справді?
-Це так? -Ось чому.
У вас, схоже, виразне обличчя.
Дякую.
Було видно, що він трохи фліртує.
Такі дрібниці запали мені в душу.
-У всіх є свої принади. -Безперечно.
На початку я думала, що Сон Бо милий і чарівний.
Почувши, як він говорить…
-Я ще більше в цьому переконалася. -Саме так.
-Мін Соль, схоже, подобається Сон Бо. -Так.
-Так.
Думаю, вона обере Сон Бо.
Вони разом мають гарний вигляд.
Щодо Гі Ха, було трохи соромно.
-Так. -Він мав напружений вигляд під час розмов.
Навряд чи дівчата помітили його харизму.
Я б сказав, що в розмовах Сон Бо проявив себе якнайкраще.
-Так. -Він був найбільш розслабленим.
Так.
Я не очікував, що Чжон Хун такий красномовний.
Але він такий молодець, що це заскочило мене зненацька.
Наче він виклався на повну.
-Здавалося, він стільки зусиль доклав. -Саме так.
Він має суворий вигляд, але в розмові лагідний.
Так.
Він м'якшає, коли всміхається.
Так, і він знається на компліментах.
Розмови віч-на-віч завершено.
З трьох хлопців
лише один…
приєднається до «Пекла для самотніх».
Що?
-Здуріти. -Боже.
Це божевілля.
Серйозно, божевілля якесь.
Дівчата самі оберуть цю людину.
У мене аж мурахи.
Змушувати нас обирати — так жорстоко.
Двоє хлопців, яких не буде обрано…
одразу виключаються.
Виключаються?
Вони повернуться додому.
Це була гра на виліт.
-Здуріти. -Я збожеволію.
О ні.
Серйозно, я подумала, це так жорстоко.
Навіть ніколи не уявляла такого.
Думка, що мій вибір може спровадити двох людей додому, —
це великий тиск.
Серйозно.
У мене була ідея, з ким піти в Рай.
Але тепер людей виключатимуть, тож я втратила впевненість.
-Так. -Еге ж?
Ти вирішила?
Аж голова болить.
«Людина, яка мене цікавить,
можливо, не зможе піти зі мною до Пекла».
Ось що я думала.
Мін Соль обере Сон Бо.
-Так. -Не вдавай, що розриваєшся.
Серйозно.
З ПЕКЛА ДО РАЮ
Зараз ми оголосимо результати.
Господи.
Після голосування буде розкрито…
особу обраного хлопця.
-Що? -Він входить через ті двері?
Боже.
Хто ж це буде?
Я голосувала за Квон Гі Ха.
Мені найбільше запам'яталася розмова з ним.
ПЕ ЧЖИ ЙОН ОБРАЛА КВОН ГІ ХА
Я проголосувала за Хон Сон Бо.
Розмова з ним була найбільш веселою і захопливою.
КІМ МІН СОЛЬ ОБРАЛА ХОН СОН БО
Бачите? Я знав, що так станеться.
Вони обидві були щирими.
-Так. -Так.
Я обрала Чжон Хуна, бо він найближчий до мого ідеального типажу.
КІМ ХЕ ЧЖИН ОБРАЛА АН ЧЖОН ХУНА
-Голосів порівну. -Вона обрала Чжон Хуна.
-По одному в кожного. -Гаразд.
Мабуть, вони знову нервують.
Я проголосувала за людину, з якою я б пошкодувала, що не спілкувалася більше,
тож обрала Чжон Хуна.
ЛІ СІ АН ОБРАЛА ЧЖОН ХУНА
Оскільки він здався трохи більш щирим,
я проголосувала за Хон Сон Бо.
КІМ А РІН ОБРАЛА ХОН СОН БО
Я подумала, що якби провела з ним час у Пеклі,
мої почуття могли б змінитися.
Тому я зробила такий вибір.
Усе залежить від її голосу.
Ю Чжин непередбачувана, бо ми бачили всі її розмови.
-З усіма трьома. -Так.
Гадаю, оберуть Чжон Хуна.
Думаю, і Сон Бо може бути.
Буде Чжон Хун.
-Гадаю, що він. -Згоден.
Двері відчиняються.
Хто це?
Хто?
-Дякую. -Вітання.
Це Чжон Хун.
Він отримав половину голосів.
Мабуть, ви радієте.
Так.
Дякую.
Яке полегшення.
Так.
Дивовижно.
-Він гарний, коли всміхається. -Так.
Він суворий хлопець, але може бути м'яким.
Його неочікувана принада — усмішка.
Це мило.
Зараз ми визначимо пари, які вирушать разом до Раю.
О ні, все тепер навпаки.
-Цікаво, кого він обере. -Так.
Ан Чжон Хуне.
Обери двох людей, з якими ти хотів би
піти на побачення до Раю.
-Двох? -Що?
-Двох людей… -Це весело.
Це точно будуть Ю Чжин і Сі Ан.
Сі Ан точно піде.
Я схиляюся до Ю Чжин або Хе Чжин.
Він зробив багато компліментів Ю Чжин про її усмішку.
Також він казав,
що Хе Чжин схожа на Барбі, що ожила.
Двоє людей,
з якими я хотів би піти на побачення до Раю, — це
Кім Хе Чжин.
І Лі Сі Ан.
Я обираю їх.
Саме так.
Але бідолашна Ю Чжин.
-Цього разу її усмішка не допомогла. -Ні.
Тоді нащо казати всі ці речі про її гарну усмішку?
ПЕКЛО
Уже час вечеряти?
-Поїмо тут, аби не бути на сонці. -Так.
Тут тінь.
Сядемо в рядок?
-Давайте. -Добре.
Що це за вечеря? Мене це з розуму зводить.
Смачного.
-Дякую. -Смачного.
Дякую.
Чому я такий кволий?
-Я теж. -Енергії нуль.
Як гадаєте, яким буде новенький?
Може, хтось у гарній фізичній формі?
-Спортивний? -І 190 см на зріст.
Якщо 190 см на зріст…
Що, до нас прийде ідеальний кандидат?
Цікаво.
-Хто б це міг бути? -Так?
Чому всі такі…
-Чому всі такі смутні? -Вони такі похмурі.
Бо навколо немає дівчат.
-Хтось прийшов. -Це дівчина.
Дівчина.
Хтось і сюди завітав.
-Дівчина? -Так, як і мало бути.
Вона має прийти й збадьорити їх.
Взагалі, я думаю, що з'явиться хтось жвавий.
Хто б це не був, у мене передчуття, що це буде унікальна людина.
-Вони гадки не мають. -Жодної.
-Говорять про нового хлопця. -Так.
-Зненацька. -Атмосфера зазнає змін.
Хто це?
Привіт.
-Сідайте. -Привіт.
Господи.
-Заходьте. Сідайте. -Привіт.
Хто це?
Я думав, що хтось вертається з Раю.
Та зблизька виявилося,
що це прекрасна незнайомка, тож я здивувався.
Привіт.
Привіт, мене звати Пак Хе Рін.
-Вона дуже гарна. -Овва, красуня.
Якби я мала описати свій характер одним словом,
я б сказала, що я крута й швидко визнаю помилки.
Але також я дуже мила й приязна.
Мої принади — високий зріст і гарна фігура.
Я дуже товариська,
тож зовні можу здаватися таким собі танком.
Та поряд із особою, яка мені до вподоби,
я нервуюся і трохи ніяковію.
Коли я фліртую
і змушую людину зашарітися від сором'язливості,
у мене калатає серце.
-Привіт. -Можна тут сісти?
-Сідайте тут. -Добре.
Сідайте тут.
У неї екзотична зовнішність, і вона приголомшливо гарна.
Можливо, найгарніша з присутніх.
Її зовнішність справила неабияке враження.
У неї великі гарні очі.
Гадаю, атмосфера в Пеклі, без сумніву, зазнає великих змін.
Як вас звати?
Я Пак Хе Рін.
Хе, не Хє.
Так.
-Раді зустрічі. -Дуже приємно.
Атмосфера цілком змінилася. Ми всі сиділи отак.
-Вона багато всміхається. -Так.
Спекотно.
Ви вечеряли?
Лише обідала перед подорожжю.
То, може, повечеряєте?
У такому разі…
Хочете чогось поїсти?
Лише склянку води, будь ласка. Дякую.
Швидко він.
Відколи ти такий моторний, Де Хване?
Чого це він такий активний?
-Ми всі дуже нудьгували. -Ясно.
Ви прийшли — і ми всі всміхаємося.
-Ми думали, це новий хлопець. -Так.
-Були абсолютно впевнені. -Навіть не сумнівалися.
Чому?
Бо наразі у нас п'ятеро хлопців і шестеро дівчат.
Тож до тих можуть долучитися двоє хлопців…
Імовірно.
Що ти маєш на увазі — «до тих»?
Усі дівчата разом вирушили до Раю.
Самі дівчата?
Усі.
Справді?
То ми тут самі сьогодні?
Хтозна.
Може, ще хтось прийде.
Не уявляємо.
Гадаю, справді не уявляємо.
Жодне наше передбачення не справдилося.
А які ще передбачення ви робили?
«Прийде дужий хлопець зростом у 188 см».
-Щонайменше у 188 см. -Так.
-Мінімум 190 см. -І мускулистий.
Чесно, я так зраділа.
Зараз тут лише хлопці.
Я подумала: «Може, я так буду помітнішою».
Я якнайшвидше хотіла поговорити віч-на-віч.
Один із них для мене ідеальний за характером, а інший — за зовнішністю.
Хочу краще пізнати цих двох.
Що думаєте про неї?
Поки що вона справила найкраще перше враження з усіх.
-Так. -Думаю…
Вона чудово підходить на роль учасниці, яка все змінить.
Правда ж? А ще вона така яскрава.
-У неї багато рис, які до вподоби хлопцям. -Так.
Це правда.
У неї чудовий характер і те, як вона відповідає.
А ще, схоже, вона ініціативна.
А в плані зовнішності? Що скажеш?
У плані зовнішності
вона близька до мого ідеалу.
Так, схоже, вона — твій типаж.
У неї сексуальна, але й мила енергетика.
-Така енергетика? -Так. Ось чому.
У плані зовнішності вона ближче за інших до мого ідеалу.
Вона надзвичайно чарівна.
Коли ми зробили те фото…
Є якась причина, чому ви сидите в один рядок?
Немає.
Що нам робити?
-Зібратися докупи? -Скажіть, що хочете…
Мені зробити фото звідси?
Я стану позаду.
Так добре?
Два, три.
Вона виглядала, як знаменитість на фотозйомці.
Так, я теж подумав, що вона знаменитість.
Дивовижно.
-Вона інша. -Вона крута і стильна.
Дівчата про це не знають.
Так. Це трохи…
-Це змусить їх нервувати. Так? -Вона дуже сильна.
Ось що я думаю.
У інших дівчат немає такої енергетики.
Чжон Со не так легко й швидко закохується,
але сказав, що вона — його ідеальний типаж.
І замість того, щоб поводитися відсторонено,
вона товариська і знаходить спільну мову з іншими.
-Це робить її привабливішою. -Так.
-Привіт. -Я бачив, ти лише взяла з собою пиво.
-Чудово. -Просто…
здавалося, ти не могла їсти, поки ми всі говорили.
Господи.
-Потім… -Так?
Можеш неабияк зголодніти.
Може, це твоя остання вечеря.
Що скажеш?
Трохи не так, як очікувала?
Знаєте, так.
-Чому формально? -Так.
ГОДИНУ ТОМУ
-Усі ще говорять формально? -Так.
Ми не знаємо віку одне одного й таке інше.
Говорімо неформально.
Серйозно?
Але…
Упевнені?
Почнімо.
-Я якось… -Так.
Просто мені був потрібен час.
Так.
Тут тепло.
-Чудово, поки вітру немає. -Саме так.
-Зараз темно, навкруги нічого не видно. -Так.
Але вдень тут гарно.
-Хоча дивитися особливо нема на що. -Так.
Але мій вид непоганий.
-Вид. -Цей вид.
-Божечки. -Що?
-Я так зворушена. -Зажди.
-Мені це подобається. -Посунься трохи.
-Хочу побачити вид звідси. -Добре.
Як у Раю?
У Раю?
Було добре.
Добре?
І як ти там опинився?
Просто такі були обставини.
-Обставини? -Ну, не лише через обставини.
Я вирішив піти.
Серйозно? «Обставини»?
Чжон Со схильний уникати прямих відповідей.
Чому ти сердишся, Да Хі?
-Не в тому річ. -Чому засмутилася?
-Він хоче справити враження. -Так.
-Але те виправдання було невдалим ходом. -Так.
Ось чому він одразу виправив сам себе.
Отак йому сподобалася Хе Рін.
Хоча особа, з якою йдеш, безперечно, має значення.
Побувавши там двічі…
-Було геть по-іншому? -Так.
-Відчуття були геть інші. -Так.
З однією людиною ми повернулися близькими друзями.
-Близькими друзями? -Ми штовхали одне одного в плече.
-Отак. -А з іншою?
Я з нею багато розмовляв.
Ясно.
І яка вона?
У неї не така енергетика, як у тебе.
Вона лагідна?
-Трохи. -Чиста й невинна?
Така енергетика?
Хіба твоя така вже інша?
Я…
не назвала б себе невинною.
Так.
Я забагато розпитую?
Зовсім ні.
Просто я допитлива людина.
Вітер майорить твоє волосся. Ти не проти?
Та не так уже й багато там поправляти.
-Наглянеш за моїм волоссям? -Добре.
Наглядатиму.
Добре.
Тож тебе ще ніхто не цікавить?
Ну…
Ми ще знайомимося одне з одним.
-Так. -Якщо чесно, я щойно з Раю.
Учора провів першу ніч у Пеклі.
Декого вчора я зустрів уперше, з деким ще не розмовляв.
-Тож… -Ясно.
Людина, яка мене цікавить…
Так.
А як щодо тебе?
Я теж. Власне…
Я відчуваю…
Чжон Со…
У мене відчуття, що ти старший за мене.
Це лише припущення. Вибач.
У плані зовнішності, ти найближчий до мого ідеалу.
-Справді? -Так.
Коли ти всміхаєшся, в тебе ямочки або…
Як це називається?
-Зморшки? -Ямочки?
Так, мені подобаються не лише ямочки, але й таке обличчя.
Дякую.
Отже, ось так.
Я збентежений.
-Справді? -Що?
Серйозно? Я надто напориста?
-Але чесно… -Так?
З усіх, кого я тут зустрів,
в плані зовнішності ти — мій ідеальний типаж.
-Справді? -Так.
Який у тебе ідеал у плані зовнішності?
Не знаю.
-Я просто подумав, що ти гарна. -Справді?
Добре.
Так?
Тому…
Гадаю, нам слід більше говорити.
Згоден.
-Треба пізнати одне одного. -Так.
Я надто кваплю події?
Ні, ми маємо квапитись.
Треба діяти швидко.
Так.
Думаю, треба.
Я так і подумав. Тому сказав тобі.
Набрався хоробрості.
Треба боротися за кохання.
Хіба не це я роблю?
Це.
Так.
Що?
Усе набирає обертів, так?
Серйозно.
Як хлопець скажу, що якби хтось типу Хе Рін так чарівно поводився зі мною…
-Вона б мене полонила. -Саме так.
Оскільки вони обоє гарні,
мабуть, у них в цьому багато досвіду.
Тому вони здаються такими природними й досвідченими.
Жодної ніяковості чи сором'язливості.
Так, оскільки вони такі гарні,
вони відкрито висловлюють почуття і не приховують їх.
-Але… -Я думаю…
Ми не знаємо, який у неї ідеал характеру.
Так, треба побачити.
-Так. -Так.
Прямо зараз між ними є хімія.
Привіт.
Що ти тут робив?
Терпляче чекав.
То як тобі тут?
Чи хочеш ти пізнати когось, хто здається тобі підхожим?
Якщо чесно…
Тон Хо… Як мені до тебе звертатися?
Просто Тон Хо?
Як тобі зручно. Можна неформально.
Пане Тон Хо.
Це надто формально. Ще вклонитися можеш.
У плані характеру ти справив на мене враження.
Найкраще з усіх.
Тож…
Я думала…
Ці розмови тривали довше, ніж я очікувала.
Тож я замислилась, чи спершу поговорити з іншими, а з тобою — наостанок.
Я головна страва?
Чи закуска?
Ти про що?
Жартую.
Це було кумедно.
Я про це думала, але вирішила побачитись із тобою якнайшвидше.
Було захопливо,
бо хлопці вже зблизилися,
але ти через це не зніяковіла.
Мене це захопило й привабило.
Такі були мої почуття від початку.
-Як би ти описав свій характер? -Я?
Так, кажи чесно.
-Що думаєш? -Увесь цей час я був щирим.
Ми всі підсвідомо хочемо справити добре враження.
Я така.
Не буду цього спростовувати.
Зазвичай я сидів би отак.
Але я відшукав це в інтернеті.
-Зазвичай… -Чому ти це шукав?
Я шукав «круті пози для хлопців» і знайшов оце.
-І що це? -Сидіти рівно.
-Отак? -Так.
Там порадили сидіти так, тож я й сів.
-Він навіть це шукав? -Серйозно?
Ясно.
Отак?
Хай там як…
Мій характер…
Думаю…
Я перфекціоніст, коли йдеться про те, що мені небайдуже.
Це стосується і роботи, і стосунків.
Коли мене щось зачепило, я зосереджуюсь лише на цьому.
А ти? Як гадаєш, який у тебе характер?
Протилежний, але, думаю, так навіть краще.
Це точно.
Коли йдеться про роботу,
у мене завжди купа речей, які я хочу зробити.
Мати поряд того, хто мене б приземлював, —
це те, що мені завжди було потрібно.
-Це так цікаво. -Так.
Побачивши, як тобі весело і зручно спілкуватися з хлопцями,
я думаю, що ти добре порозумієшся з дівчатами.
Тебе ще ніхто не зацікавив?
Справа радше в тому, що не завжди той, хто тебе зацікавив,
тобі ідеально підходить.
Це правда, і минуло зовсім трохи часу.
Мені властиво без потреби чимось заганятися.
У мене були емоційні гойдалки.
Я питав поради в інших.
Але зазвичай вони легше до всього ставляться.
Я хвилювався про цю людину, думав, що маю довести все до кінця.
-Тож я чекав на неї. А потім… -То хто це?
-Раніше я так робив. -Хто це?
Раніше.
-А потім… -То хто це?
-Раніше я так робив. -Хто це?
Раніше.
-На четвертий день… -Я жартую.
Ти мене збентежила.
Заскочила зненацька.
Тон Хо такий милий.
Він губиться.
Так, у Тон Хо така мила чарівність.
Мабуть, важко було.
-Це неважко. -Останні три дні. Скажи чесно.
Це Пекло.
А зараз?
Прямо зараз це…
Знову тебе заскочила?
Побачення Хе Рін і Тон Хо по-своєму чарівне.
Мені це побачення сподобалося більше.
Імовірна причина в тому,
що у Тон Хо завжди байдуже обличчя, з ким би він ні говорив.
-Це правда. -Він завжди був стриманий.
Уперше він утратив самовладання перед Хе Рін.
Він був збентежений.
У нього посвітлішало обличчя, він почав усміхатися.
-Так. -У нього пом'якшав погляд.
Це…
Гадаю, він забув про А Рін.
Він її стер.
У нього очі аж світяться.
РАЙ АН ЧЖОН ХУН І ЛІ СІ АН
На вигляд апетитно.
-Смачного. -І тобі.
Мабуть, ви голодні.
Так, дуже.
Мабуть, смакота.
То скільки вам років?
-Тридцять… -Тридцять два.
-Ясно. -Так.
Ким ви працюєте?
Я власник ресторану.
Я власник ресторану в Апкучжоні.
Наразі я керую двома ресторанами.
На першому поверсі у нас паб із гонконзькою ф'южн-кухнею.
У підвалі — паб, натхнений японськими ресторанами.
АН ЧЖОН ХУН, 32 РОКИ РЕСТОРАТОР
У вас була причина обрати мене?
Протягом тих десяти хвилин
час найшвидше промайнув із вами.
Він справді пролетів як мить.
-Справді? -Так.
Найшвидше з усіх шести.
Було так шкода.
Я хотів більше з вами поговорити.
Ми були останніми, так?
Так.
-Яким було ваше перше враження від мене? -Перше?
Ви справили найкраще враження.
-Справді? -Так, ви широко всміхалися.
Ви сиділи в центрі.
Я побачив людину в білому вбранні, яка мені широко всміхалася.
Це були ви, Сі Ан.
Тому я подумав, що це може бути весело.
Я хотів піти до Пекла з вами.
-Нам… -Говорімо неформально?
-Авжеж. -Давай.
Гаразд.
Перед цим,
коли ви вшістьох підходили по черзі, я не міг дочекатися розмови з тобою.
-Справді? -Так.
Так, не міг дочекатися.
-Ти такий відвертий. -Так.
Зрозуміло.
Спочатку побачення з Сі Ан було трохи ніяковим,
але щойно ми розкрили рід занять і перейшли на «ти»,
стало дуже комфортно і весело.
РАЙ АН ЧЖОН ХУН І КІМ ХЕ ЧЖИН
-Любите помідори? -Обожнюю.
Справді?
Я їх вам наріжу.
Дякую.
Хочете, й ці наріжу?
Чому ви мене обрали?
Зазвичай я не зосереджуюся на зовнішності,
але ви здалися мені найгарнішою.
-Справді? -Так.
Тож…
Перейдемо на «ти»?
Авжеж.
Я подумав, неформальне звернення допоможе нам швидше зблизитися.
Абсолютно згодна.
-Так. -Безперечно.
Упевнений, ми поступово краще пізнаватимемо одне одного за розмовами.
Але враження від тебе було таке, що я думав:
«До неї, можливо, важко підступитися».
Ось що я подумав.
Ти…
Якщо чесно…
Пам'ятаєш ті смаколики з бару, що ми їли?
-Десерти? -Так.
«Смаколики з бару».
Я так їх називаю на роботі. Тож, ми їли десерти.
Ніхто до них не доторкнувся, крім тебе.
-Справді? -Так.
Їх же поставили, щоб ми їли.
-Саме так. -Я дуже хотіла їх з'їсти.
Так, і, побачивши, як ти їх їси, я подумав, що це дуже мило.
Я подумав, що це дуже мило.
-Серйозно? -Так.
Як тобі в Пеклі?
У Пеклі?
Можеш спершу доїсти.
-Добре. -І попити води.
У тебе був вигляд відстороненої людини.
Наче ти така,
але ти не вагалася допомогти мені почуватися комфортно.
Це справило велике враження.
Мені цікаво побувати й у Пеклі.
Мабуть, там романтично, з видом на океан.
-Там весело. -Справді?
-Так, буде весело. -Також…
Так, мені так цікаво.
На побаченні з Хе Чжин мені було комфортно від самого початку.
Вона уважно слухала, з нею було легко говорити.
Було весело.
У Чжон Хуна така унікальна харизма.
Залежно від кута, його обличчя…
-Змінюється? -Так.
Твоя правда.
У нього мінлива зовнішність.
Без окулярів і в них він теж має геть різний вигляд.
Нагадує відео про автономну сенсорну меридіональну реакцію.
-Він говорить повільно й тихо. -Змушує зосередитися.
Він говорить повільно, це змушує фокусуватися.
Це так розслаблює.
Чжон Хун був на побаченнях із Сі Ан і Хе Чжин.
Хто, по-вашому, подобається йому більше?
Не схоже, щоб він схилявся до когось, тож я ще не впевнена.
Саме так. Як на мене, вони однаково йому подобаються.
Думаю, він не поспішає з рішенням щодо Сі Ан і Хе Чжин.
-Копіюєш Чжон Хуна? -Так.
Будемо тихо говорити.
Щоб люди зосередилися.
Це й справді працює.
ДЕНЬ 5
ПЕКЛО 13:00
У мене немає сил почистити цей батат.
Я чекав на Сі Ан і Мін Соль.
Гадав, що дівчата, які вирушили до Раю, повернуться сьогодні.
Я чекав на Сі Ан, але вона не поверталася.
У Раю було так весело, еге ж?
-Дуже добре. -Так добре.
Привіт, Пекло.
-Привіт. -Ми повернулися.
Вони повернулися.
Вони йдуть.
Але їх лише троє.
Чому?
Що там відбувається?
Привіт.
-Привіт. -Привіт.
Як ви?
-Де всі інші? -Що відбувається?
-Чому тут лише троє з вас? -Де інші?
Нам багато що треба розказати.
-Що? -Заходьте.
Щось сталося?
Нам теж є що вам розказати.
Дещо сталося.
-Сідайте. -Що відбувається?
-Заждіть. -Ви їли?
Ні, ми дуже голодні.
На вигляд смакота.
Ми часто одне одного бачимо.
Твоя правда. Часто.
Дуже.
Щойно я повернулася, Чун Со, здавалося, мені дуже зрадів.
Може, тому що минуло багато часу?
Він здався трошки більше сповненим ентузіазму, ніж зазвичай.
Принаймні так мені здалося.
Поясните, що сталося?
Так.
Після відходу…
-Нашого? -Так.
Після вашого відходу…
-Нова дівчина… -Дівчина…
-Зненацька прийшла. -Дівчина.
Серйозно? Не брешеш?
То вона пішла до Раю з іншими двома хлопцями, які були тут?
Так, вона забрала звідси двох хлопців.
Тон Хо і Чжон Со.
-Тон Хо і Чжон Со. -Вони пішли вранці.
-Вранці? -Так.
РАНІШЕ ВРАНЦІ
Нарешті.
Ми летимо.
Так.
Як воно, з двома хлопцями поряд?
Чудово.
-Уперед. -Нарешті, полетіли.
-Полетіли. -Я така схвильована.
-Сьогодні? -Вранці.
-Цього ранку? -Кілька хвилин тому.
Я була впевнена, що Тон Хо буде тут, коли я повернуся.
Я повернулася з надією більше з ним поспілкуватися.
Але була така розчарована.
Мене цікавить Де Хван, тож, оскільки він досі був тут,
я відчула полегшення.
-Мабуть, ти нервуєш. -Серйозно.
Я трохи нервую, прибувши сюди.
«Вік і професію розкривати заборонено».
ПЕКЕЛЬНЕ ПРАВИЛО: ВІК І ПРОФЕСІЮ РОЗКРИВАТИ ЗАБОРОНЕНО
Заждіть, що?
-Вони тут. -Це вони.
Привіт.
Вони прийшли.
Повернулися.
На вигляд дуже дружні.
-Привіт. -Привіт.
-Я думав, це Чжон Со. -Скажи.
Я Чан Тео. Радий зустрічі.
-Привіт, я Ан Чжон Хун. -Чжон Хун.
-Радий зустрічі. Я Юк Чун Со. -Привіт.
-Привіт.
Я Кім Де Хван.
-Я Ан Чжон Хун. -Чжон Хун? Дуже приємно.
Дуже приємно. Де мені сісти?
Тут зайнято?
Ось вільне місце. Можна сісти тут.
Мені пересісти туди?
Дякую.
Він у чудовій фізичній формі.
Якщо доведеться з ним змагатися, ймовірно, програю,
тож треба бути пильним.
Він що, битися зібрався?
-Боже! -Чи що?
Чому в нього лише бій на думці?
-Він такий дотепний. -Серйозно.
Він уже зі штанів вискакує.
Готовий до бійки.
Чжон Хун щойно прибув, але я не насторожі й не переймаюся.
У нас геть різні привабливі якості.
Навряд чи в нас однаковий смак.
Коли прибув Чжон Хун,
я представився йому, дивлячись на Сі Ан.
Кінець.
-Що ти робив? -Про тебе думав.
Серйозно.
Це так дратує.
Де інші хлопці?
Послухайте всі.
-Вони сказали, з'явилася новенька. -Так.
Яка все змінить.
Що?
Вона пішла з двома хлопцями.
-З ким? -Чжон Со і Тон Хо.
Ясно.
-Тон Хо і Чжон Со. -Ясно.
Коли вони пішли?
-Вранці. -Вранці.
Їх не було, коли ми прокинулися.
-Їх не було? -Так.
-Упевнена, завтра повернуться. -Ясно.
Оскільки пішли сьогодні, повернуться завтра.
Вона досі думає про Чжон Со?
-Мабуть, у неї до нього почуття. -Так.
Серйозно? Досі?
Чжон Со…
Я намагалася вдати, що мені байдуже.
У нього гарні манери,
він вміє дати дівчині відчути себе особливою.
Тож це мене трохи схвилювало.
Просити її одягти на нього маску
чи масажувати їй руки, коли її нудитиме в гелікоптері…
Я б не хотіла, щоб він це робив.
Серйозно?
Її почуття зміцніли.
Гадаю, вона намагалася його забути, але не змогла.
Перший досвід лишив по собі сильне враження.
-Є серветки? -Так.
-Чун Со, ти закінчив? -Що?
-Ти закінчив? -Так.
Стривай.
-Ти забруднилася? -Дякую.
Що?
-Це що, драма? -Він сама невинність.
Такий мрійливий вигляд.
Але схоже, у Сі Ан уже сильні почуття до Чжон Со.
Тож якщо Чун Со не набере швидкості, йому буде важко її відвоювати.
До речі, Тео теж зосереджений на ній.
Саме так. Сі Ан така популярна.
Так.
Нею цікавляться четверо хлопців.
Що робитиме Тео?
Він просто невгамовний: «Що ти робив?», — «Про тебе думав».
Так, це було дещо занадто.
Якщо він не буде обережним, це може звучати, наче він робот…
Або надто несерйозно.
Саме так.
Тео теж квапиться.
-Однак він щирий. -Так.
Компенсуймо нестачу веселощів учора, Де Хване.
Цей водяний пістолет дуже сильний.
То отак стріляють.
Ось так це робиться, Де Хване.
Ти смілива.
-Шукаєш неприємностей? -Нічого страшного.
Як хоробро. Ти увійшла всередину.
Ну…
-Приємно тебе бачити. -У чому річ?
Здається, вони в захваті від води, наче пара тюленів.
Хочу на це влізти.
Давай.
Раз, два, три.
-О ні. -Ти перевернув, чи не так?
Це ти перевернув.
Гаразд.
Мін Соль.
Вона думає: «Вам весело?»
Цей кращий. Не перевернеться.
Залазь на нього, як русалка.
-Як? -Вилазь нагору.
От і все.
-Добре. -Боляче.
Агов, ти подряпалася.
-Так. -Усе гаразд?
Не дуже.
Усе буде гаразд?
Так. Стривайте.
Заждіть. Я сяду як слід.
Стривайте.
Коли Чун Со упадав біля Сі Ан…
«Упадав»!
«Упадав». Це так кумедно.
Коли Чун Со упадав біля Сі Ан,
я подумала: «Уперед, пізнавай її краще.
Не знайдеш нікого дотепнішого за мене».
Це ідеально.
Що ти робиш?
Агов!
Як ти могла вхопити мене за волосся?
-Чекай. -Воно й так рідшає.
Стривай.
Стережися. Я пильную ногами.
-Що ти робиш? -Не знаю.
Агов, не ревнуй так.
-Що? -Я не наніс крем від засмаги.
Що ти сказав?
Хіба це не мої?
Це твої?
Що ти робиш?
Вони всі на вигляд однакові.
Я їх позичу.
-Прошу. -Це Чун Со?
-Гадаю, так. -Одягни й це.
Хочеш, щоб я це взяла?
Я зрозуміла, що найбільше сміюся поряд із цією людиною.
Сміюся, не усвідомлюючи цього.
Зараз я така засмучена.
Вона така чарівна.
-Дуже. -Така мила.
У нас тут фрукти…
-Усе гаразд? -Що?
Вода нормальна? Не холодно?
-Я замерзла. -Правда?
Зробімо твій персональний знімок.
-Персональний? -Так.
-Я соромлюся. Люблю сам знімати. -Фотоапарат?
Хочеш, зніму тебе?
Так.
Це було надто швидко.
Ні, вийде чудово.
Вдалий кут. Кадр згори.
Хе Чжин, поглянь на мене.
Я аж зомлів.
Я теж.
-Правда ж? -«Хе Чжин, поглянь на мене».
Хе Чжин, поглянь на мене.
Так зробив би її хлопець.
Так, вони наче пара.
«Хе Чжин, поглянь на мене».
Нумо їсти.
-Що сьогодні на вечерю? -Відкриймо.
Що це?
-Армійське рагу. -Так! Щось гостре.
Дякую.
Чим мені набрати рис?
-Що взяти? -Ось там.
Ось там.
Лопатка для рису.
Її там не було.
-Я її не бачила. -Хіба прибори не там?
Твоя правда.
У тебе тунельний зір?
Вона тут.
-Усе готово? -Так.
Візьми ще.
-Спочатку рис? -Ти їси багато рису?
Так.
-Тобі багато? -Так.
-Ще? -Ні.
Наїдайся. Ти ще плавав.
Добре.
Скільки хочеш?
-Трохи. -Трохи?
-Так. -Наскільки?
-Отак. -Половину миски?
Хочеш іще рису?
Він наче цуценя.
Тео відданий виключно їй.
Любиш шинку?
Так.
Я накладу тобі в миску.
Скільки шинки ти їси?
Я м'ясоїд. Ось так.
Я така голодна.
У мене так мало.
-Це дуже мало. -Скажи.
-Це… -Віддай мені.
Віддай.
-Кажуть, ти небагато їси. -Це нечесно.
У тебе купа рису.
Так?
Хто наливав суп Чун Со?
Хто мені наливав?
Обережно.
Добре.
-Чому я взагалі пішла? -Це точно. Дякую.
Сміховинно.
-Дякую за їжу. -Смачного!
Овва, хтось наклав мені купу рису.
Наїдайся.
-Тобі справді смакує. -Що?
Смачно.
-Хочеш? -Були перепелині яйця?
-Так. Хочеш? -Одне.
Вони дуже смачні.
Дякую. Згодом я тобі ще принесу.
-Знайду всі. -Вони дуже смачні.
Знайду всі до останку.
У нас завжди немає гарніру?
-Є кімчі. -Кімчі.
-Кімчі? -Неймовірно.
Я принесу кімчі.
-Чун Со такий активний. -Дуже.
Кімчі така смачна.
Їж на здоров'я.
-Де Хване, передаси серветки? -Авжеж.
-Бери кілька. -Дякую, цього достатньо.
Дякую.
Але чому лише мені та Хе Чжин?
Що?
Я можу дістати лише до вас.
Що це було?
Бачили останній момент?
-Чашка. -Так тонко.
Він трохи посунув її чашку.
-«Я теж щось зробив». -«Я теж допоможу».
Я пропустила.
-Він переймався, що чашка їй заважає. -Так.
-Це було мило. -Дивись.
Він посунув на сантиметр.
-«Так, я щось для неї зробив». -Серйозно.
Чому вони всі такі чарівні?
Здуріти.
-Сміх, та й годі. -Я в захваті.
Коли хтось подобається, гадаю, починаєш робити милі вчинки.
Сумно, що ми бачимо ці моменти,
але людина, для якої вони призначалися, — ні.
-Упевнена, Сі Ан не знала. -Так.
-Не знала. -Ні.
Не думаю, що Сі Ан закохана в Чун Со чи Тео.
-Сі Ан? -Так.
Але вона пішла накласти добавки Чун Со.
-Це радше дружній жест. -Справді?
Гадаю, її серце віддано Чжон Со.
У неї немає почуттів до Чун Со?
Думаю, має.
Зовсім ні.
-Анітрохи? -Справді?
Зовсім ні.
-Нуль почуттів. -Це дружба.
Вони лише друзі?
Між ними немає романтичної іскри.
-Серйозно? -Так.
Повний нуль.
Але ще є Тео, який поклав око на Сі Ан…
-Чун Со поклав око на Сі Ан. -І Чун Со.
-А Мін Соль — на Чун Со. -Так.
Усе так заплутано.
Усе так складно.
Що це?
Що в нас за закуски?
Шикарно.
Батат!
Він смачний. Трохи не пропікся, але все одно смачний.
Ти з таким апетитом їси.
Не наїлася?
Чогось хочеш?
Лише трошки цього.
Я теж хочу поговорити.
-Що? -Я теж хочу поговорити.
-То поспіши. -Що?
Будь чоловіком і скажи: «Агов, ходімо».
Не в тому річ.
Ти про що?
Він хоче з нею поговорити, так?
Сі Ан досить зайнята.
Ти про що?
-Усе гаразд. -Іди сюди.
Добре.
Де немає вітру?
Де ми були б самі.
Багато часу минуло.
-Я трохи скучила. -За мною, так?
Трохи.
Я вчора ні слова не сказав, бо тебе тут не було.
Учора?
Учора було…
Мене спитали, чому я раптом мовчазний.
Сказали, після твоєї появи я ожив.
-Це помітили. -Справді?
Я дивився на це вчора. Краса, еге ж?
Дуже гарно.
Так.
Може, просто підемо в поїзд?
-Що? -Помилуємося заходом сонця звідти?
Гарна ідея.
Яка ж краса.
-Я змерзла. -Правда? Тому я взяв дві.
Справді? Що це?
-Мої толстовки. -Навіщо дві?
Буде краще нею огорнутися, так?
-Так? Щоб зігрітися? -Так.
Давай.
Можеш носити, як плащ.
Отак.
У мене шия трохи…
Тобі личить.
-Дякую. -У моєму стилі.
Так, дякую.
-Роби, як зручно. -Отак.
-Будьмо. -Будьмо.
-Що? -Чому ти на мене дивишся?
Я дивився на захід сонця, а ти просто переді мною.
-Так. Я теж дивлюся на захід. -Так.
Так гарно.
-Скажи. -Так.
Дуже гарно.
Я сказав: «Дуже гарно».
Що?
Дякую.
-Я про захід сонця. -Так?
Приємно почути це за довгий час.
-Минуло багато часу. -Так?
Ти наче нарешті випускаєш те, що тримав у собі.
Якби я так поводився перед іншими, тобі могло б бути незручно.
Тож я мовчав.
-Ти не згодна? -Так, ти правильно вчинив.
Я навіть не попрощався вчора.
-Гадаю, ти за мною скучила. -Так.
Так.
Твоя правда.
-Учора я пішла не попрощавшись. -Саме так.
Як тобі було? Нервував?
Ні. Чого б це?
Чому ні? Прийшов хлопець, який може все змінити.
Схоже, що я нервував би?
Боже, ти мене дратуєш.
Ти добре харчувалася в Раю?
-У Раю? Так, дуже. -Так.
-Відрізнялося від нашого візиту? -Повністю.
Але…
їжа, яку їли ми, була смачніша.
Як мило.
Я ніяковію.
-Справді? Мені подобається. -Так.
Ні, не в тому сенсі.
-Ти такий… -Зрозумів.
Після того, як учора помили посуд, було дуже нудно.
Так.
Але квіти були такі гарні.
Я вирішив зірвати тобі.
Але вони такі міцні, що я не зміг зірвати.
Ці квіти?
Так, як оці.
Але одну квітку я зміг зірвати.
-Нащо? -Подарувати тобі.
Твоя каблучка.
Дозволь подивитися.
А ось тобі квіткова каблучка.
Хіба не гарно?
Я знав, що ти так відреагуєш. Тому зробив це вчора.
Справді?
Що це?
Поноси, а потім викинь, гаразд?
Викинь до повернення, а то сміятимуться.
-Я не викину. -Ні?
Ні. Я її носитиму.
Коли ти взагалі її зробив?
Минулого вечора.
-Ти приходив сюди? -Я вештався тут сам.
МИНУЛОГО ВЕЧОРА
Я скористався кусачками для нігтів, щоб розгладити гострі краї.
-Він так постарався. -І то правда.
Це так зворушливо.
-Так. -Точно.
Серйозно. Господи.
Це мило.
Я не був упевнений, чи варто.
Але ти згадувала, що хочеш щасливого життя, сповненого романтики.
Яка в тебе мета? Яка мрія?
ДЕНЬ 2: ВЕЧЕРЯ В РАЮ
Хочу мати щасливе життя, сповнене романтики.
Мені це до вподоби.
-Молодець. -Так?
Я це запам'ятав, тож подумав, що можна тобі таке зробити.
Молодець. Серйозно.
Визнаю, це трохи дратує.
Так.
-Молодець. -Так?
Так. Я зворушена.
-Овва, квіткова каблучка. -Овва, квіткова каблучка.
Небо почервоніло.
-Така краса. -Скажи.
Це правда.
Зробімо селфі?
Авжеж.
Раз, два, три.
Давай іще одне.
-Ні. -Чому?
Я збережу це.
Лише для себе.
-Потім віддам тобі. -Добре.
Це так романтично.
-Так. -Він такий крутий.
Це справжнє кохання.
Гадаю, Сі Ан має до нього почуття. Чи насправді ні?
Бачили вираз обличчя Сі Ан, коли вона поступово зачаровувалася?
Вона справді була зворушена.
Як на мене, схоже, що це тиша перед бурею.
Однак Тео крутий.
От що я думаю про Сі Ан.
Їй подобається і вона цінує те, як активно Тео висловлює свої почуття.
Але схоже, що вона хоче краще пізнати інших.
Її цікавить Чжон Со.
У мене відчуття, що в неї багато чого на думці.
Однак Тео такий крутий.
Я повільно п'янію.
Справді? Уповільнися.
Я сильно почервонів?
-Не так уже й сильно. -Справді?
Чому мені здається, що сильно?
Серйозно?
-Тобі холодно? -Ні, нормально.
Усе гаразд? Хочеш мою куртку?
Мені зараз не холодно.
Точно? Я дам знати, якщо змерзну.
Дозволь пересвідчитися.
Не така вже й холодна.
-Усе гаразд. -Ще немає сирот.
Ще нормально.
Скажи, якщо змерзнеш. Мені зараз чудово.
Які найдовші стосунки в тебе були?
Найдовші тривали два роки.
-Ясно. -Так.
А після них ще двоє тривали по року.
Зрозуміло.
-У цьому ми схожі. -Правда?
Коли я в стосунках, зосереджуюся лише на них.
Я завжди був надто відданий і пристрасний у стосунках.
Я теж.
Цікаво, наскільки відданою ти стаєш.
Коли я закохуюся, закохуюся по вуха.
-Справді? -Так.
Але те саме стається з іншою особою.
-Справді? -Вона теж.
Так? Ти така чарівна?
-Ти впевнена в собі? -Авжеж.
Тут я показала лише 10% справжньої себе.
Справді?
-То покажи мені трохи більше. -Гаразд.
-Дістань і покажи. -Так.
Моє серце.
Ні? Тоді я передумала.
-Так мило. -Швидко передумала, молодець.
Мені щойно спало на думку.
-Зазвичай ти носиш окуляри? -Так.
-Справді? -Коли керую авто.
-Упевнена, тобі вони личать. -Думаєш?
Завтра на сніданок з'явлюся в окулярах.
-Справді? -Так.
Упевнена, тобі личитимуть.
Носи те, що, на твою думку, тобі найбільше личить.
-Ясно. -Мені так цікаво.
Ти носиш контактні лінзи…
-Я їх ношу. -Вісім років, так?
Як довго ти носиш лінзи? Десять…
-Я цього ніколи не згадувала. -Справді?
Що?
О боже.
Господи.
Я цього ніколи не згадувала.
Справді? Ні, ти…
З якою дівчиною ти мене сплутав?
Ні, коли ми вчора розмовляли у твоїй кімнаті, ти…
Я нічого не казала про вісім років.
Вирубайте його хтось.
Я взагалі згадувала про лінзи? Навряд.
З ким ти мене плутаєш?
-Вибач. -І прямо мені в очі?
Вибач.
Я просто зробив припущення.
-Справді? -Так.
-Я тебе ні з ким не плутав. -Точно? Гаразд.
Оскільки мені прикро, я вип'ю.
-Це штрафна? -Так.
Вип'ємо разом? Будьмо.
Від кого він це почув?
Він просто намагався довести, що щось про неї пам'ятає.
Тож назвав випадковий факт, який десь почув.
Він помилився.
Хотів показати себе й облажався.
-Де Хван здається молодшим. -Однозначно.
-Він постійно хоче проявитися. -Так.
Це очевидно. Намагається показати, який він крутий.
Хоче мати вигляд чоловіка.
-Якщо він подобається Чжи Йон, нехай. -Так, головне — вони.
-Боже. -Ти багато випив?
-Лише цю банку. -Серйозно?
-Ти доп'єш? -Авжеж.
«Авжеж».
Справжні чоловіки не відступають.
То не відступай і пий далі.
Добре.
Ми побували в Раю і чудово провели час, так?
-Було весело. -Мені сподобалося.
Тому я постійно про тебе думав.
-Справді? -Я думав…
«Може, вона сьогодні не в настрої».
-Справді? -Так.
Ти була така тиха за обідом.
Сиділа отак.
Я багато говорила з усіма, крім тебе.
-Невже? -Так.
Чому зі мною не говорила?
Думала, ти мене уникаєш.
Справді? Я постійно стежив за тобою і спитав, чи все гаразд.
-Коли? -Ти не помітила?
«Усе гаразд?
Наїдайся».
Справді? Я гадки не мала.
Ти знаєш, як я бурмочу під ніс.
«Мін Соль, наїдайся».
Точно. І як знати, що ти це робив?
Так?
Ми разом ходили до Раю,
а я й не знаю, що ти сказав наїстися.
Саме так.
Я за тобою спостерігав.
Тепер я буду насторожі,
тож краще продовжуй.
Ясно?
Так.
Це так кумедно.
-Але… -Так.
-Хочеш почути дещо кумедне? -Що?
Коли ми ходили до Раю, говорила практично лише я.
-Так. -Але зараз говориш лише ти.
Це тому, що я п'яний.
Ти й тоді був п'яний.
-Невже? -Так.
-«Невже?» -«Невже?»
«Невже?»
«То я не можу?»
-Ти справді п'яний? -Можеш говорити більше?
-Я? -Так.
-Так легше, правда? -Ти чарівна, коли багато говориш.
Справа не в балакучості.
Тебе весело слухати.
-Залежить від… -Людям треба більше бачити цей бік.
-Справді? -Так.
Як на мене,
я дивилася на тебе цілий день…
-І зараз ти найбільш розслаблений. -Справді?
З тобою мені найлегше.
-Мені теж. -Так.
У духовному плані мені дуже комфортно, я ні про що не турбуюся.
Саме так.
Коли я з тобою, відчуття, наче я на справжньому курорті.
-Мені цьому радіти? -А ти справді…
Знаєш, що мені в тобі дуже сподобалося?
-Що? -Ну…
Не хотів цього згадувати.
Але як для жінки, за моїми стандартами…
ти так швидко збираєшся.
Раз-два, і ти все.
-Що все? -Ти готова.
-Типу з макіяжем? -Так.
Я в захваті від цього.
Вона має цьому зрадіти?
У неї цікавий вираз обличчя.
Це добре?
Це пречудово, дурна.
Одна з твоїх принад.
«Дурна»?
Тепер ти лаятимешся на мене?
-Скоро почнеш лаятися. -Агов, Мін Соль.
Це добре.
-Справді? -Так.
Ти ще з кимось хочеш поговорити?
Побалакати, перш ніж підеш?
Ну…
з Сі Ан.
-Сі Ан? -Так.
То йди.
Знаю.
Я піду поговорю з Тео.
З Тео? То нам помінятися?
Так, ти хочеш?
Де вони зараз?
-Отам. -Так? Ходімо.
Поговорімо ще трохи й ходімо.
Ти сказала, що хочеш піти.
Коли це?
-Я спитала, з ким хочеш поговорити. -Так?
Схоже, Мін Соль дещо усвідомила.
-Його тон і «дурна». -Він сказав «дурна».
Неймовірно, який він відвертий.
-Помітно з його мови. -Так.
Але мені це в ньому подобається.
Він міг спробувати триматися за Мін Соль,
але він з нею не фліртує.
-Так. -Точно.
-Це свідчить… -Йому подобається Сі Ан.
Він чесний.
Що скажеш? У тебе було найбільше побачень.
-Дуже цікаво, що відчуваєш. -Я?
-Чому ти нічого не кажеш? -По-перше…
Я навіть не мала часу на розмови.
-Надто зайнята всілякими прогулянками? -Це так…
Досі Тео?
Тео був єдиним, кого я обрала, щоб піти в Рай.
Це правда.
Але він ніколи не спантеличує мене.
Так.
Але…
Частково мені ще досі подобається Чжон Со…
-Ось-ось забуду, а він з'являється. -Його вплив…
Моє перше побачення в Раю дуже сильно на мене вплинуло.
Хай там як, ти схиляєшся до Тео.
Саме так. Зараз у мене більше почуттів до Тео.
Серйозно, Тео зовсім на мене не тисне.
Я так і думала.
Він не питає, як пройшли інші побачення
чи хто мене цікавить.
«Ти мені подобаєшся. А я тобі?», — нічого такого.
-Якщо таке почути… -Це може тиснути.
-Може бути занадто. -Так.
Могло б бути некомфортно. Але він цього не робить.
Просто висловлює свої почуття.
Він говорить: «Мені подобаєшся ти, і ти єдина».
-І все. -Це все, що він каже.
Класно. Ось що я вважаю в ньому класним.
Практично він дає зрозуміти, що йому все одно, хто тобі до вподоби.
Бо йому просто подобаєшся ти.
Він завжди старається, щоб мені було легко.
Такі речі дуже зворушливі.
Мені це здається щирим.
-Це відкриває моє серце. -Так.
То тобі більше ні з ким не треба поговорити?
-Так. -Лише Тео.
Так.
Тео і… Тут більше нікого.
-«Тут більше нікого». -Вона сказала, нікого.
Чун Со навіть немає на її радарі.
Гадаю, що ні. Це дивує.
-Це маленьке… -Кажу, відпусти!
Що, заради бога?
-Сі Ан, де ти була? -Я це бачила.
Де ти була? Ми тебе шукали.
-Годі брехати. -Скажи їй.
Він хоче поговорити. Тому ми прийшли.
Справді? Я була тут.
Утім, ми так легко її знайшли.
-Це не дотепно. -Так?
Ти її шукав?
Хочеш ще випити?
Так, байдуже.
«Так, байдуже».
Ось так Чун Со говорить із Мін Соль.
-Так. -Саме так.
-«Так, байдуже». -Цей тон.
Яка пара так спілкується?
Ти…
Не має значення.
Вибач за неформальний тон.
Продовжуй. Ми вже розмовляли неформально.
Вітерець такий прохолодний і приємний.
-Ти розпустив волосся. -Так.
До того як прийти сюди, я міркував, чи стригтися.
Вирішив не стригтися.
Але зараз усе вийшло з-під контролю.
Я хочу спробувати їх випрямити.
-Так? -Авжеж.
Я пробував випрямляч. Не вийшло.
-Ні? -Ні.
Я тобі випрямлю пізніше.
-Серйозно, заходь. -Я хочу повністю випрямити.
-Справді? -Так.
Як щодо завтра?
-Завтра? -Так.
-Авжеж. -Приходь завтра вранці.
Ти приходь.
-Я мушу? -Авжеж.
Так, я маю прийти, бо це ж мені треба.
Саме так.
Точно, я теж можу піти.
-Так, просто заходь. -Зайду.
-І трошки об'єму? -Трошки.
-Він тобі точно потрібен. -Так.
Я тобі зроблю.
Як справи?
Обрав людей, які тобі подобаються?
Хто це? Можна спитати?
Переклад субтитрів: Ганна Волошина