LEE SI-AN
ČUNG JOU-DŽIN
KIM MIN-SEOL
BE DŽI-JEON
KIM HJE-DŽIN
KIM A-RIN
PARK HE-LIN
KIM TE-HWAN
KOOK DONG-HO
DŽANG THEO
KIM DŽONG-SU
JUK DŽUN-SEO
AN DŽONG-HOON
PEKLO PRO NEZADANÉ
Jak se vede? Zúžils výběr těch, co se ti líbí?
Kdo je to? Smím se zeptat?
Řekl jsem tohle.
Po dnešním rozhovoru to budu moct říct jistě.
- Tys na někoho čekal? - Co?
Pořád jsem říkal, že chci mluvit s tebou.
- Fakt? Proč? - Jo.
Říkal jsem: „Chci mluvit se Si-an.“
Ona to nevěděla?
- Asi ne. - Bože.
Asi si myslela, že jsou jen přátelé.
Pořád jsem říkal, že chci mluvit s tebou.
- Fakt? Proč? - Jo.
Říkal jsem: „Chci mluvit se Si-an.“
Nic jsem netušila.
- Když jsme spolu byli na kávě… - Jo.
Trvalo to krátce.
- Jo. - Ale…
Lišila ses od mých představ.
Mělas povahu, jaká se mi vždy líbila.
- Aha. - Jo. Přišlo mi to super.
A že trávit s tebou čas bude zábava a pohoda.
Já úplně…
Upřímně? Po našem rozhovoru
jsem si nebyla jistá.
- Fakt? - Ne.
- Nic jsi necítila? - Ne.
Nic jsem necítila.
Bylas větší pohodářka, než jsem čekal. To je přesně můj typ.
Řekl jsem si: „Když budu s ní, aspoň nebude nuda.“
Asi to byly různé vlnové délky.
Fakt jo.
- Škoda. - Je to škoda.
Páni, takže tak to bylo.
Jak to mám říct? Vypadáš ostře.
Ostře?
Ale jsi pohodářka.
Ten kontrast je přitažlivý.
Najednou mě tak chválíš.
Ne jako na posledním rande.
Byl jsem stejný. Říkal jsem totéž.
Jen si nevzpomínáš.
- Ne. - Cože?
Ne.
Řekl jsem, že jsi jiná, než jsem čekal.
- To je fakt. - Je to totéž.
Jo, ale prostě…
Máš pravdu.
Nepřijímá to.
- Ne. - Ne.
- Něco cítí. - Fakt?
- Jo, cítí. - Fakt? Určitě?
Ale když si povídáš s ostatními,
nemůžeš se jich ptát, jak bylo v Pekle, v Ráji
nebo jestli jim chutná jídlo.
Nemůžeš se donekonečna bavit o těch samých povrchnostech.
Jenže i když jsi tu třeba dlouho,
s některými lidmi se za tu hranici dostaneš těžko.
A při rozhovorech zjistíš, že s jinými to jde.
Myslím, že k takovým mě to táhne.
Proto se mnou bylo Min-seol od začátku tak dobře.
A s tebou jsem se cítil stejně dobře jako s ní.
To se mi fakt líbilo.
A když jsme spolu pili tu kávu,
řekl jsem si: „Tohle je taky fajn, ale jinak.
Jet s ní do Ráje by byla zábava.“
Proto jsem navrhl, abychom jeli.
- Jo. - Jo.
- Kdo ví, jestli se to stane? - Já…
Pořád přemýšlím, jaká bude zítřejší hra.
Rozhodně ji chci vyhrát.
Žádné druhé místo?
- Jde ti jen o první? - Druhé nemá smysl.
Druhé by bylo horší.
Když hraju, musím vyhrát.
Jsi tak upřímný člověk.
Nechci tady nic předstírat.
Já taky ne.
Džun-seo,
myslíš, že se můžeš zamilovat za deset dnů?
Nikdy jsem to nezažil.
Ale kdo ví?
Já říkal, že něco vzniká.
Jo, asi toho má plnou hlavu.
Je to možné.
Strávili spolu den u bazénu.
Trávili spolu čas a mysleli, že jsou jen přátelé.
Ale když teď slyšela tohle,
může si myslet, že s ní byl, protože se mu líbí.
To by na ni bylo moc.
Vyčerpalo by ji to.
- Pravda. - Jen…
Se třemi muži.
Musí hned přestat.
Vážně.
Povím vám, jakou má podle mě Si-an povahu.
Je to jen můj názor.
Je jedno, jestli se někomu líbí.
Pro ni je podstatnější, kdo se líbí jí.
To vůbec.
- Protože… - Ale…
Jak dlouho Si-an znáš?
- Znám ji dobře. - Ano?
Už ji znám velmi dobře.
Podle mě si Si-an o Džun-seovi myslí, že je slušňák.
Kjuhjune, podle mě
Si-an aktuálně nemusí být unesená z těch, o které se zajímá.
- Ale myslím, že to bude Džong-su. - Džong-su.
Randí s těmi, co se jí líbí.
Táhne ji to k němu.
- A do toho přijde Džun-seo. - Jo, taky si myslím.
Si-an mi přijde upřímná.
- Jo. - Jako…
- Nechává se unést svými emocemi. - Ano, váhá.
Ale teď neváhá.
Je úplně jasné, že neváhá.
Ne, byla z něj unesená.
Byla trochu překvapená.
- My dva… - Já nevím.
- Nebyla. - Nesouhlasím.
Tři říkají, že nebyla. Dva, že byla.
Občas máme špatné instinkty.
Uvidíme, kdo má pravdu.
- Zjistíme to. - Jo.
- Prý hrajete hru. - „Co bys radši.“
- Jo. - Hrajeme. Sedej.
Moc jsem toho vypila.
Pojďme vystřízlivět.
Si-an, musíš vystřízlivět.
Loni se to změnilo.
Někdo se mi líbil.
- Co to Si-an dělá? - Líbil se mi…
Střízliví.
Co to děláš?
Hej, co to děláš?
Vyděsils mě.
- Jsem hrozně opilá. - Jo?
Mělas červený obličej.
- Jo. - Jo.
- Nezvládám… - Pilas hodně?
Ne, hodně ne.
- Mluvila jsi s hodně kluky? - Jo.
- Fakt? - Jo.
- Co… - Já… Co?
S kým?
- Se všemi? - S kým?
- Co? - Viděl jsem tě.
- Cos viděl? - Tamhle.
- Bylas s Theem. - Jo.
A taky sis povídala s Džun-seem.
To je všechno.
- Fakt? - Jo.
Jen s těmi, co jsem viděl?
Jo.
Nenašel jsem správný čas na rozhovor s tebou.
- Aha. - Jo.
Už jsi střízlivější?
- Ne. - Ještě ne?
Proto jsem na houpačce.
Chtěla jsem na čerstvý vzduch.
Tak přijď, až vystřízlivíš.
- Fajn, čau. - Jo.
Měl tam zůstat déle.
Si-an mu k tomu nedala příležitost.
Vypadá to, že Džong-hoon Si-an vážně nezajímá.
- Myslíš? - Souhlasím.
- Cítím to. - Je to jasné.
Souhlasím s tebou.
Jinak by takhle nikdy nereagovala.
RÁJ PARK HE-LIN A KIM DŽONG-SU
Panečku.
Miluju to.
Panebože.
Zase jsem ti skoro zlomil ruku.
- Roztáhnu ti deku. - Dobře.
- Džong-su má tak dobré způsoby. - Je to pro něj přirozené.
Jo.
Páni, to je tak hezké.
Je to jiné.
Co víc si teď přát?
Jo.
Myslím, že jsem starší než ty.
- Fakt? - Mám ten pocit.
Hádat věk mi jde, ale u tebe nevím.
- Mám ti to říct? - Jo.
Je mi 24.
Dvacet čtyři? Fakt?
Narozená v roce 2000.
Co je?
- Mileniálka… - To bych neuhodl.
Neměls tušení.
Když je někdo krásný, je obvykle
těžké uhodnout jeho věk.
Co děláš za práci?
Studuju. Můj hlavní obor je herectví.
- Nedivím se. - Proč?
Aktuálně studuju vysokou školu.
Během výuky herectví ráda čtu klasickou literaturu.
Je tam tolik postav, které si ani nedovedete představit.
Přijde mi skvělé je studovat,
takže se snažím toho co nejvíc naučit.
PARK HE-LIN, 24 LET UNIVERZITA SEDŽONG, OBOR FILM
V kolik jsi šel včera spát?
- Včera? - Jo, šels rovnou spát?
- Čekal jsem na tebe. - Jo?
Na cos čekal? Až skončím?
- Jo, až skončíš. - Aha.
Dost ti to trvalo.
Ale…
Čekal jsem a pak…
- Umyl jsem se a šel spát. - Aha.
Tím povídáním jsi strávila dost času, co?
Jo.
Ale já…
- Počkat. - Bože.
To dělají páry, ne?
Udělal to instinktivně jako něco přirozeného,
nebo schválně, aby na ni zapůsobil?
- Podle mě je to pro něj přirozené. - Aha.
- Myslím, že flirtuje. - Já taky.
- Jasně. - Já taky.
- Flirtuje. - Dal jí vlasy za ucho.
Ale já…
Jak už jsem řekla, přemýšlím o dvou lidech.
Jo.
Nic moc se nezměnilo.
- Myslíš nás dva? - Jo.
Nic se nezměnilo.
Po rozhovorech všichni řekli, že máš skvělou povahu.
Fakt?
No, holky…
Jedno je ale jisté.
Nikdo z holek nevypadá jako…
Jako já?
Žádná ti není podobná.
Jsem na to zvědavá.
Vyčníváš.
- Fakt? To mám radost. - Jo.
Prostě jdi a užij si to.
To se asi hezky poslouchá.
- Jo. - Jo.
Džong-su se snaží.
- Jo. - Jo.
Jsme tady.
Jsou tu šlapadla.
Jo, o tom jsem mluvila.
- Co? - Chci na tohle.
- Tohle? - Tak něco.
- Chci jet na kruhu. - Jdeme na to.
Jedeme.
- Můžeme? - Dobře.
Je studená!
Možná se překlopíme!
Letmý dotek.
To ne!
Má to tak být?
Moc jsme se pobavili.
- Hangang chutná skvěle. - Jo.
To zvládneš!
Předvádí se jí?
- Asi to umí. - Musí být dobrý.
Už jede.
A vyrazil.
Je dobrý.
Jde mu všechno.
Zvládne cokoliv.
Takhle se postavit není snadné.
- Vážně? - Ano.
Vypadá velmi zkušeně.
Ale zas tak moc ne.
To zvládneš!
Jde ti to.
Byla to zábava.
- To byla. - Velká zábava.
Nezdá se mi, že by tam byla romantická chemie.
- Jsou opatrní. - Souhlasím.
Necítím ji.
Džong-su se snaží, aby hovor přirozeně plynul.
- Ale moc přirozeně to nepůsobí. - Viď?
Po rozhovoru na jachtě jí podle mého došlo, že si nesedí.
- Její nadšení opadlo. - Jo.
Přijde mi,
že Džong-su udělá při každém prvním setkání
- silný a okouzlující dojem. - Jo.
Ale časem,
když si nedá pozor na své schopnosti, z toho vyjde:
„Takový není jen se mnou.
Takhle se chová ke každé.“
Kdyby to bylo na mně, i kdyby mě začínal zajímat,
asi bych si…
- Udržovala odstup. - Máš pravdu.
Jo.
RÁJ PARK HE-LIN A KOOK DONG-HO
Ten západ je nádherný.
Máme dobrá místa.
Připijme si.
Můžu…
Můžu hádat tvůj věk?
- Byls zvědavý. - Bylo to ukvapené?
Ne, vůbec.
Na kolik vypadám?
Dvacet…
Pořád jsi říkal dvacet.
Dvacet čtyři?
Aha.
Takže je ti 24.
Na kolik vypadám já?
Nevypadáš staře.
Tak na kolik?
Třicet.
- Jo. - Fakt?
- Mělas pravdu. Je mi 30. - Fakt?
- Panečku. - Dobrý odhad.
Zajímalo by mě, co děláš.
- Můžu hádat? - Jasně.
Vypadáš jako houslistka v Centru korejské tradiční hudby.
Nebo jako studentka hry na citeru.
Prostě drnkáš na struny.
Jen ta představa mě baví.
- Studuju vysokou školu. - A co?
Herectví.
- Aha. - Jo.
To je zajímavé.
Co myslíš, že dělám já?
Vypadáš, že se ti ve škole dařilo.
Při práci často používám kalkulačku.
To jsem si myslela.
- Co to znamená? - Jo.
- Fakt? - Vypadáš…
- Vypadáš jako matematik. - Fakt?
Máš matematickou a vědeckou energii.
- Co je to? - Jo, jako…
Oboje na tebe pasuje.
Účetní?
- Jo, jsem certifikovaný účetní. - Fakt?
- Mám dobrý odhad, co? - Jo.
Vážně ti to jde.
Jsem certifikovaný účetní.
Nyní pracuju ve velké účetní firmě v Koreji.
Mezi povinnosti účetního
obecně patří audit, daně a finanční poradenství.
Já pracuju ve finančním poradenství,
kde radím s úkoly, jako je oceňování,
finanční due diligence a získávání investičních prostředků,
abych společnostem pomohl při rozhodování.
KOOK DONG-HO, 30 LET CERTIFIKOVANÝ ÚČETNÍ
Aha.
To se mi líbí.
Ano?
Vždy jsi to chtěl dělat?
Já jsem
studoval, protože jsem nevěděl, co by se mi líbilo.
- Upřímně… - Zajímavé.
Myslím, že je super, když lidé dělají, co je baví.
- Fakt? - Jo.
- Tebe baví, co děláš, ne? - To jo.
Je to fascinující, protože jsme každý jiný.
Na začátku jsem si vybrala vás dva,
protože Džong-su toho se mnou má hodně společného
a ty jsi úplně…
- Úplně jiný. - Jiný.
- Jo. - Jo.
Je to tak.
Takže s Džong-suem jsem si chtěla užít zábavu
a s tebou jsem si chtěla sednout a promluvit.
Jo.
Jaké máš koníčky? Vzpomínám, žes zmínila turistiku jako já.
- O tom jsme nemluvili. - Ne? Tak povídej.
Ráda čtu.
- Ano? - Ano, hodně.
Já čtení nesnáším.
Fakt? Jsme tak odlišní.
- Můžeš mi přečíst všechny mé knihy. - Fajn.
Nesnáším knihy.
Proč?
Při studiu jsem čtení nesnášel.
- Musíš ho mít plné zuby. - Nejde mi to.
Nemám dobré jazykové schopnosti.
Cvičíš rád?
Myslím, že ne.
No…
Cvičím. Jsem pořád člověk.
Ale moc mě to nebaví.
Při cvičení nejsem nadšený.
Dělám to, abych byl zdravý
- a dožil se stovky. - Jo.
Chceš žít dlouho?
Dlouhý život ve zdraví.
- I v tom se lišíme. - Jo.
Já chci krátký, ale bohatý život.
V dlouhém životě nevidím smysl.
To je můj názor.
Všechno máme tak jiné.
- Je to úžasné. - Vážně úžasné.
Jsou rozdílnější, než se dalo čekat.
Viď?
- Některé lidi protiklady přitahují. - Pravda.
- Ale já… - Jo?
Obvykle se mi líbí lidé, kteří jsou jiní.
Ale nevím, jak to máš ty.
Myslím si tohle.
Normálně bys
asi nechtěl někoho jako jsem já.
Upřímně…
No, upřímně…
Z holek, se kterými jsem chodil, jsi první, která je jiná.
To se dalo čekat.
Proto je to pro mě ještě jedinečnější.
Rozhodně to probouzí mou zvědavost.
Vypadáš, že budeš spíš na nevinné typy.
Viď? Buď upřímný.
Upřímnost mám ráda.
Takové věci mě zajímají.
Obvykle je to někdo bystrý…
Myslím, že se ti líbí milé ženy, co září jako slunce.
- Máš pravdu. Je to tak zřejmé? - Já taková nejsem.
- Ty jsi spíš samotné slunce. - Takže…
Jsi intenzivní.
Někdo jako sluníčko?
- Musím se zítra podívat. - No…
Zítra mi řekni, kdo to je.
Upřímně mě to zajímá.
Jsem dost zvědavý člověk.
Víš, jak to je.
Když tě to nezajímá, nikdy zvědavý nebudeš.
Pravda.
Každé tři minuty mě překvapíš. Je těžké se vzpamatovat.
- Jo? Točí se ti hlava? - Ne.
Způsobovat točení hlavy je součástí mého kouzla.
He-lin se ho snaží rozhodit.
Otřásla jím.
- Jejich energie jsou rozhodně jiné. - Úplně jiné.
Jsem zvědavý.
Zajímá mě, jak budeš vycházet s ostatními.
- Jo. - Rád bych holky viděl hrát hru.
- Co? - Chci vidět tu energickou náladu.
- Zajímá mě to. - Jo.
Myslíš, že bys určitě vyhrála?
Jsou ostatní holky vysoké?
Možná jsi nejvyšší.
- Fakt? - Máš přes 170 cm?
To ne. Mám přesně 170 cm.
- Přesně? - Jo.
To je fajn postava.
Máš pevná ramena.
- Fakt. - To je kompliment?
- Je. - Je?
Vypadáš vysportovaně.
Jsi vysoká a dlouhá.
A daleko dosáhnu.
Taky mám dlouhé paže.
Pak si je porovnáme.
Tak jo, udělejme to.
Bude to podobné.
- Moje jsou dlouhé. - Pravda.
Jo, nechávám si šít obleky na míru.
- Ruce mám jak orangutan. - Já taky.
Konečně máme něco společného.
Dobře.
- Už jsi dojedla? - Jo.
- Chutnalo ti to? - Moc.
Pojď porovnat ty paže. Dáme ramena k sobě.
Říkal jsem, že jsem jak orangutan.
Jsou dlouhé. Ale moje taky, viď?
Na tvou výšku ano.
- Máš 170 cm, že? - Jo.
Já mám 187 cm.
Jsi tak vysoký.
Mám velké ruce. Říkalas, že ty taky, viď?
Upřímně? I moje jsou velké.
Zkusíme pravou ruku.
- Tvé nehty. - Nehty?
I s nehty máme stejnou velikost.
Tvé ruce považuju za velké proto,
že ty mé jsou…
Větší než u chlapů.
Dost podobné.
- Máš velmi dlouhé prsty. - Jo.
Klidně si zdřímni.
- Nemůžu spát. - Můžeš.
Dnes jsem toho moc nenaspala.
- Včera jsem si pospala. - Jo.
Můžeš se vzbudit, až tam budeme.
Ovládá se, aby neotáčel hlavou.
Asi se zamiloval.
- Jo. - Je roztomilý.
- Viď? - Ano.
Jenže Dong-ho He-lin neřekl,
že se mu líbí ženy, co jsou jako slunce.
To by neudělal.
Myslím, že je to součást jeho kouzla.
Myslím, že He-lin toho vůči Dong-hovi cítí hodně.
- Přijde jí rozkošný. - Jo.
A když ho škádlí,
je zmatený a ukáže svou nevinnou stránku.
Jo.
V tom je jiný než Džong-su.
- Jo. - Ano.
Bylo v tom víc vzrušení.
- Jo. - U He-lin a Dong-ha.
- Jejich rozhovor byla zábava poslouchat. - Jo.
Vtáhlo vás to.
6. DEN
Nad mořem je velká mlha.
Mlha?
Kolem není nic vidět.
Bože.
- Theo. - Jo?
Tady. To je tvoje.
- Co sakra je? - Co?
Na takovou krásu je moc brzy.
Bože.
Už to začalo.
- Theo se nikdy nezmění. - Je to tak.
Máš hotové vlasy?
Co?
Máš hotové vlasy, Džun-seo?
- Já? - Jo.
Vypadá to tak?
Ty si nevzpomínáš, co?
Ale vzpomínám.
Co?
- Byls včera opilý? - Ne, byl jsem v pohodě.
Tak jo, začneme?
Jaké to bylo? Včera jsi strávila hodně času s Theem.
Theo teď vypadá trochu vážněji.
Předtím pořád jen blbnul.
- Vtipkoval. - Jo.
Ale co ty, Jou-džin?
Dong-ho?
Jo, pořád mě zajímá Dong-ho.
A-rin je hned vedle ní.
Jo, pořád mě zajímá Dong-ho.
Ale upřímně?
Zas tak moc
jsem své city k němu nevyjádřila.
Aha.
- Třeba co k němu cítím. - Jo.
Mluvili jsme o tom, co se nám líbí
a jaké typy preferujeme, ale to je vše.
Je tak roztomilá. Bože.
- Byla zmatená. - Vypadá tak znepokojeně.
Najednou má napilno.
Proč nejde ven?
- Co je? - Co?
- Promiň? - Co?
Co je to?
Ano! Cereálie.
Tyhle jsou dobré.
Cereálie já ráda.
- Bez jahodové marmelády? - Čekáš toho moc.
Tohle je Peklo, mrně.
Já myslela, že ji máme.
Kéž by.
Vážně žádnou nemáme?
Vaše dnešní oblečení…
- Ladí spolu. - Co?
Je úplně jiné.
Oba jste v černobílém.
Má úplně jinou energii.
Černobílá.
To vypadá dobře! Dám si cereálie.
Podáte mi krabici cereálií?
- Dobré ráno. - Dobré.
- Máš brýle. - Ano.
Sluší ti.
- Fakt? - Jo.
Nejsou volné židle.
- Spalas dobře? - Jo.
Říkals, že přijdeš na vlasy.
Přijdu zítra.
Dnes jsem vstal pozdě.
Proč jsem tak ospalý?
Co je to, madam?
- Co? - Nějaká deskovka?
Ty jsou pro tebe.
Připravené speciálně pro tebe.
Páni, díky.
Co myslíš?
Můžu to sníst.
Díky.
V podstatě pořádá protest.
Rozhodně protestuje.
- Je to protest. - Je.
Říká tím, že ho to štve.
I cereálie si sype jako drsňák.
Cože?
O co jde?
Je to dobré, že?
- Není roztomilý? - Je.
Žárlivý Theo je dost roztomilý.
- A Min-seol se rozhlíží. - Pozoruje.
Je jako malý kluk.
Ale vážně…
Džun-seo a Si-an mezi sebou mají zajímavou energii.
- Asi se rychle sblížili. - Vidíte? Měl jsem pravdu.
- Jo. - Vidíte?
Ale já mám pořád pocit, že Džun-seo a Si-an jsou jen přátelé.
Fakt?
Jsi úplně mimo, Džin-kjung.
Ne, je to tak jen proto, že tam není Džong-su.
Vrátí se k němu.
- Přesně. - No tak. Ani omylem.
Protože tam není.
- Jo. - Promyslete to.
Pořád na něj myslí.
Například nezapomněla na ty vlasy. Nemusel jí to připomínat.
Hned ráno otevřela dveře a zmínila to.
Přemýšlejte.
Určitě se jí líbí.
A pokud Si-an k Džun-seovi vážně nic necítí,
řekla by si: „Co s ním je?“
Jo.
- Jo. - Předtím se tak tvářila.
Ale pak jí to přišlo roztomilé.
- Přesně. - Zasmála se.
- Povídám, že se Si-an Džun-seo líbí. - Líbí.
Řekni něco.
- Jo, Džin-jongu. - Pořád nevím jistě.
Je vedle ní, tak jen chce být milá.
- Jsi úplně mimo. - Že?
- A když jíš… - No tak.
- Není co říct. Je to trapné. - Jo.
Jen se na něho zamračila, když jedla.
- Přesně. - Tak to není.
Džun-seo a Si-an…
- Jste úplně mimo. - Vážně.
- Nevidíte do toho. - Uvidíme, kdo je mimo.
- Jo. - My tři se shodneme.
- Vážně. - Bože, jste mimo.
Bože.
- Si-an… - Nic nevíte.
To ta Džun-seova divoká stránka…
Táhne ji to k němu.
- Podvědomě ji to táhne. - Jo.
Jen počkejte a uvidíte.
- Jo? Uvidíme, kdo má pravdu. - Jste otravní.
- Až se vrátí. - Uvidíme, kdo se vyzná.
- Dívejme se. - Vážně.
Všichni budou konečně spolu.
Jsem zvědavá. Snad se vrátí brzy.
- Já taky. Moc zvědavá. - Viď?
Jsem zvědavý, co bude s Džong-suem.
Já taky.
Jo, s Džong-suem a s ní.
- Proč? - Něco se mezi nimi děje.
- Jako co? - Fakt?
Hrozně dlouho si povídali.
- Jo, Džong-su… - Byli spolu dlouho.
- Jako… - Vypadal zaujatě.
- Fakt? - Prý je mezi nimi pouto.
Vypadá vysoká, viď?
Kvůli jejímu vzhledu?
Máme tu všechny sedět?
- V řadě? - Jo.
Máme na ně takhle zírat?
„Vítejte.“
„Vítejte zpět.“
- „Ahoj.“ - „Proč jdete tak pozdě?“
Jsme zpátky.
Vaše holky tam asi budou, až dorazíme.
Které to asi jsou?
„Která to je?“
- Tudy. - Ale tohle je…
Vydrž.
Je to lehké.
Dong-ho jí nese tašku.
Jo.
Dámy se musí mít na pozoru.
Jsou tady.
Jsou zpět.
Jdou…
- Sebevědomě. - Jo.
Jsou tam všichni.
Sledují nás jak surikaty.
Viď? Jsou roztomilí.
- Je tak vysoká. - Jsou si blízcí.
Vážně.
Ahoj.
Už zdraví.
- Ahoj. - Ahoj.
Panebože.
- Je plná energie. - Panečku.
Vypadá moc vesele.
To jsou ale nervy.
Panebože.
Ahoj.
- Ahoj. - Ahoj.
Ahoj.
- Jak jste se měli? - Chyběli jste nám.
Konečně vás všechny poznávám.
Bože.
Jsou tak krásné.
- Bože, jak se máte? - Skvěle.
Co jste dělali?
Naše nová hráčka.
Když společně přicházeli, opravdu jsem žárlila.
Jakmile Džong-su přišel,
podíval se na mě a trochu se usmál.
Měl hezky upravené vlasy i s ofinou.
Vypadal moc roztomile.
Začínám být naštvaná.
- Vidíte? - Říkal jsem, že mám pravdu.
- Vidíte? - Bože, vy dva.
- Jsou úplně mimo. - Bože.
Ráda ho vidí, uběhla dlouhá doba.
O to nejde. Oční kontakt prozradí, ke komu se její srdce přiklání.
- Ten výraz? - Byla to doba.
- Tak se podívala. - Je nešťastná.
A řekla, že je roztomilý.
- Takže je hotovo. - Jo. Je hotovo.
Na Džong-sua jsem trochu zapomněla,
ale znovu ho vidět mě moc potěšilo.
Byl první, s kým jsem byla v Ráji.
Je něco jako má první láska.
Neopadlo to po tom táboráku?
Co se děje?
Když přicházeli,
všimla jsem se, že jí Dong-ho nesl tašku.
Takže i když šla se dvěma kluky,
měla jsem dojem, že se s ní Dong-ho během výletu sblížil.
- Jak bylo? - Chyběls mi.
- Byly to dva dny. - Jo.
- Bylo těžké tě vidět. - Sedni si.
- Byla zábava. - Ahoj.
- Zatleskejme jí. - Těší mě.
Jmenuju se Park He-lin. Je to „He“, ne „Hje“.
Co jste vy tři včera dělali?
Chceš nás teď zpovídat? Z toho, co jsme my tři dělali?
Je to tajemství.
Tajemství?
No tak, povězte nám to taky.
Dámy.
Jako že vypadáme starší?
Je to uctivé oslovení.
Co jste…
To bylo odvážné.
Ta se s tím nepáře.
„Dámy!“
- Co? - To bylo tak super.
- „Dámy!“ - Zabila to!
- Bože, miluju to! - To je vyhlášení války.
Vyhlásila válku.
To je konec.
Teď jsou naštvané.
Páni, stačilo jedno slovo.
No tak, povězte nám to taky.
Dámy.
- Jako že vypadáme starší? - Je to uctivé oslovení.
Co jste…
To bylo odvážné.
Ta se s tím nepáře.
Jako že vypadáme starší?
Je to uctivé oslovení.
Tak co jste dělaly? Jsem zvědavá.
Přijedu a tady žádná holka.
Taky jsme zvědavé na to, co jste dělali.
My tři jsme strávili noc v Ráji.
- Strávili jsme spolu noc. - Fakt?
- V jedné posteli? - Ne, ve třech postelích.
Kdo bydlí v tom pokoji?
Já. Jsme spolubydlící.
Co to bylo?
Má nejvíc energie a já nejmíň.
To ne.
Prý jsou tu ještě energičtější než já.
Tys to řekl.
Tys to byl.
Ale skrývají to.
Ano?
Stydíme se…
- Dlouho jsme se neviděli. - Proč se držíš zpátky?
Já? No, my…
Musela to být zábava.
- Už se neovládli. - Jo.
- Přesně. - To ne.
Dokonce sedí v čele stolu.
Úplně září. Opravdu jako to slunce.
Čekala jsem dlouho, až vás poznám, dámy.
Co?
Bože, proč jste všechny tak krásné?
Byla úžasná.
Neuvěřitelná.
Je tak energická a extrémně veselá.
Má tak zajímavou povahu.
Je tak veselá.
Najednou zvýšila hladinu energie.
Takže ta moje poklesla.
Cítila jsem se vysátá.
Takhle vysátá.
Je plná života a působí asertivně.
Mám pocit,
že z té by mohl být unesený i Dong-ho.
Nová hráčka je na to rozhodně dost okouzlující.
Všechny jsou zmatené.
- Brady jim spadly až na podlahu. - Jo.
Není snadné se takhle chovat před cizími.
Je opravdu jedinečná.
- Vážně. - He-lin vyčnívá.
- Je tak super. - Jo.
Je úžasná.
Nemůžete se na ni ani zlobit.
- Jo. - Jo.
- Kdo se naštve, prohrál. - Přesně.
Protože He-lin je neškodná.
Kdo bude otrávený, prohrál.
Proto jsou všechny…
- Jsou ztracené. - Mohou jen sedět a zírat.
Jsou otrávené,
ale v tom případě
- by byly za ty špatné. - Přesně.
Nemají důvod být naštvané. Pořád opakuje, jak jsou krásné.
Jenže dámy to nevnímají jako kompliment.
Myslí si: „Co se to děje? Její komplimenty jsou jak facka.“
Přesně.
Říct jim „dámy“ bylo tak odvážné.
- To tedy bylo. - Vážně.
Mohla by z toho být hláška.
- Viď? - „Dámy.“
- A-rin teď… - Fakt to bylo odvážné.
Už teď je vystresovaná.
A-rin se roztekla na slunci. Její výraz je všeříkající.
- Nedokáže své pocity skrýt. - „Roztekla!“
Ano, slunce je teď vysoko.
A-rin dnes vypadá tak trochu mimo.
Fakt?
Protože jsi tu nebyl, když se vrátila.
Řekla, že je to moc zamotané.
Chtěl jsem si s ní promluvit, ale byla úplně mimo.
Byla nepřístupná.
Na tohle jsem strašný slaboch.
Dnes ráno na snídani,
když A-rin jedla…
Jedla takhle. Skoro nic nesnědla.
Během jídla zírala do prázdna.
Páni, trápí mě, že byla tak mimo.
Jak bylo v Ráji?
Moc se mi to líbilo.
- Je to fajn. - Viď? Že jo?
- A co kluci? - Proč sis vybrala tyhle dva?
Džong-su je můj typ vzhledově
a Dong-ho má takovou povahu…
- Je tvůj typ? - Má k tomu blízko.
- Kdo se ti líbí víc? - Víc?
Pořád jsem rozpolcená.
Oba jsou moc…
Kdyby sis měla vybrat jen jednoho?
Nejsem si jistá.
Oba se mi líbili.
Oba byli fajn.
- Co sis zapamatovala nejvíc? - Odkud? Z Ráje?
Jo, z Ráje a o klucích.
Ale co jsem si nejvíc zapamatovala,
a kdo se mi nejvíc líbil, jsou dvě rozdílné věci.
Nejvíc jsem si zapamatovala…
Jeli jsme na kruzích na vodě.
Na těch, co se takhle klepou.
- Panečku. - Můj obličej byl…
- Musíme se zeptat. - S Džong-suem.
Proběhlo nějaké romantické jiskření?
Určitě.
Kdo to byl?
Dong-ho.
Dong-ho?
Aha. Můžu se zeptat, při čem to bylo?
Ale nemusíš odpovídat.
No…
Nevím, jestli to mám říkat,
ale každý má jiné kouzlo, takže se mi líbilo s oběma.
Plánuješ tedy zjistit,
ke komu se přikláníš víc?
Jo, protože jsou tak odlišní.
Ale kdo ví, co si oni myslí o mně?
Než jste odjeli, strávilas s nimi den v Pekle, že?
- Ano. - Překvapil tě někdo tím,
jaký je?
Džong-su byl trochu…
- Překvapivý? - To bych neřekla, ale…
Myslela jsem, že nemá vážnou stránku, ale má.
Jsi zase ospalá, Si-an?
Cítím se vysátá.
Zajímalo by mě, z čeho jsi byla unesená.
- Co to asi bylo? - Jsem zvědavá.
Nic konkrétního.
Má povahu jako můj typ.
Je takový klidný…
- A Džong-su je hovorný. - Jo, takže…
Líbil se mi celý dojem z něj.
Vedli jste klidné a vážné debaty?
Ano, klidné lidi mám raději než asertivní.
On je klidný.
- Někdo klidný. - Dong-ho je tu nejtišší.
Ale umí být i zábavný.
To je fakt.
Nebylo to trapné?
Strávilas celý den jen s kluky.
Nebylo to tak trapné.
Asi budeš mít skvělou povahu.
Na tolik otázek se A-rin ještě nikdy neptala.
- Je tak výřečná. - Jo.
Z jejího shrnutí Ráje odpadly dvě ženy.
Bolí mě hlava!
Jo.
Vážně mě zajímalo, co Dong-ho v Ráji dělal.
Chci si s ním promluvit.
Jsem zmatená.
Upřímně? Snažila jsem se na své city k Džong-suovi zapomenout.
Trochu víc jsem tíhla k Theovi
a říkala jsem si, že bych si měla znovu pořádně promluvit s Džun-seem.
Ale když se dnes Džong-su vrátil,
jsem otřesená a zmatená.
Kde je?
Nikdo tam není.
- Nikdo? - Ne.
Máš pravdu.
Kam šli?
Panikaří.
Přesně tak.
- Fakt? - Jo, říkali jsme to.
- Tohle jsme měli na mysli. - Jo.
Proč je taková?
Jak to myslíš „proč“?
- Viděls to. - Džong-su je pryč.
- Vybaluje si? - Kdo?
Dong-ho.
- Ano, vybaluje. - Vybaluje si?
Počkáme na ně tady.
Ahoj.
- Ahoj. - Ahoj.
- Máte moc práce? - Co?
- Moc práce? - Máme spoustu času.
- Ano? - Ano.
Zůstaneme tu trochu déle?
Co bude dál?
Co?
- Jak bylo? - Dobře.
Jsme zvědavé, co jste dělali.
Ne.
- Nejsi? - Vůbec?
Ne, jsem zvědavá.
- Nevypadáš tak. - Co jste dělali?
V každém případě byli vybráni, takže si to určitě užili.
Byli jsme vděční.
Jo.
Pořád jsme oba říkali, jak jsme vděční.
- Vypadá vesele. - To je.
Určitě to nebylo trapné.
Co jste dělaly vy?
Vrátily jsme se a slyšely, že jste vy dva pryč,
tak nás to překvapilo.
- Co ten smutný výraz? - Jsem v pohodě.
- Unavená? - Jo.
- Tak asi proto. - Musela to být zábava.
Viď? Být v Pekle muselo být fajn.
Samozřejmě.
Bylo?
Peklo bylo fajn.
Promluvíme si?
- Jasně. - Jdeme.
- Pojďme tudy. - Fajn.
Měla bych se namazat opalovákem.
- Ty už jsi? - Ne.
Bavil ses dobře?
Ne.
Fakt?
- Ne? - Řekl „ne“?
- Máš ofinu dole. - Co?
- Máš ofinu dole. - Jo.
Takhle ti to sluší víc.
Proto jsem to dělal.
Jaké to bylo?
Vodní lyžování bylo zábavné.
Zní to tak.
Jezdil jsem sám.
Sám jsem taky padal do vody.
Musela to být zábava.
Nebyla.
Nechtěl jsem jet.
To je fuk. Prý jste si povídali nejdéle.
- Já? - Jo, vy dva.
Kdo to říkal?
Kdo ti to řekl?
- Kdo to byl? - Kluci.
- Co? - Jeden z kluků.
Není to pravda.
Bylo to krátké.
Aha.
- Lhář. - Co to s ním je? Bože.
Nemůže si pomoct.
- Nemůže jí to říct. - Fakt?
Nemůže říct, že fakt chtěl jet.
Musí ji uklidnit.
Řekl: „Nechtěl jsem jezdit na vodních lyžích a nebavil jsem se.“
Stačilo uvést tato fakta.
Ale tohle je ubohé.
- Ale… - Přesně.
- Souhlasím. Nebylo to dobré. - Jo.
- Džong-suova slova… - Ale musí ji uklidnit.
Ale stejně to je…
Dal jí vlasy za ucho.
Trochu souhlasím.
Například: „Bavil jsem se. Hezky jsme si promluvili.“
Mohl říct tohle.
- Ale on lhal. - Přesně.
Je to tak.
O to jde.
Kdyby spolu chodili, Si-an by byla pěkně naštvaná.
Přesně tak.
Řekla by: „Řekls, že ses nebavil!“
Nejdřív…
Bože.
- Je opravdu neškodná. - To studí.
- Jo. - Je tak veselá.
- Viď? - Jo.
Má tak pozitivní energii.
Proč jsi tak mrzutá?
- Co? - Vypadáš mrzutě.
- Já? - Jo.
Vůbec ne.
- Jsi jen unavená? - Jo, jen to.
Nespalo se ti dobře?
Ne, bylo to v pohodě.
Co asi dnes budeme dělat?
- Dnes? - Jo.
Buď se mnou.
Jasně.
Co máte v plánu?
Pojďte sem.
Džong-suova děvčata.
- Jo. Džong-suova děvčata. - Cože?
Džong-su teď asi má víc děvčat.
O čem jste mluvili? Jaké to bylo? Rychle povídejte.
Mluvili jsme o tom, jaké to včera bylo v Ráji.
Dostal jsem vynadáno.
Vynadáno?
O čem to mluvíš?
- Kecá. - Proč?
Nevím.
Proč?
Proč ti vynadala?
Co?
Co je? Cítíš po návratu něco jiného?
- Co? - Cítíš něco jiného?
Žádné změny.
Ne?
Džong-suova odpověď byla neuvěřitelná.
- Viď? - „Žádné změny.“
Jo.
Taková odpověď se dá použít na všechny.
- Takže… - On je fakt třída.
Takhle v rychlosti
- odpovídat… - Je to působivé.
Jako kdyby…
- Jako by se věci změnily. - Sedejte.
Kdy přijdou? Mají zpoždění.
Mám jít pryč?
Proč? Užívej si.
- Já… - Užívej si okamžiku.
Na tohle nemám odvahu.
No…
Jsem unavená. Jdu si zdřímnout.
- Co? Jsi unavená? - Odskočím si.
Já taky. Pak si zdřímnu.
Jdu s tebou.
To jen mně se nechce spát? Jsem v pohodě.
Myslí si: „Co je s tou holkou?“
- „Asi je to křehotinka.“ - Fakt, He-lin.
- Ale je tak neškodná. - Jo.
To jen mně se nechce spát? Jsem v pohodě.
Moc jsi toho nenaspala.
Kolik hodin jste spali?
- Usnuli jste rychle? - V kolik jsme šli spát?
- Brzy. - Vzbudili jsme se v 5:30.
Končím.
Vážně končím.
Proč?
Viděla jsem Džong-sua a v hlavě měla prázdno.
Přijdu si jak blázen.
Cítila jsem se stejně.
Trochu jsem na něj zapomněla,
ale když se vrátil, bylo tak fajn ho zase vidět.
Už je to tak dlouho. Myslím, že mé pocity by se zase mohly změnit.
Je to tak těžké.
No…
Ten musí mít ale kouzlo.
- Jo. - V realitě.
To se musí uznat.
I když u táboráku…
- Dělal chyby. - Ujelo mu to.
Ty dvě se fakt zamilovaly.
- Páni. - Hje-džin taky.
Už s námi souhlasíte?
Co myslíš?
Souhlasím.
Vidíš? Ta holka je v maléru.
- Hanhe. - Ano?
- Souhlasíš? - Ano.
- Ale ještě není po všem. - Počkejte.
- Její pocity? - Ano.
Ne, pořád si myslím, že Si-an zvažuje víc možností.
- Jo. - Nevzdal jsem to.
- Přesně. - Buďme trpěliví.
Ještě je tu Džun-seo.
- Ano. - Viď?
Co ten musí mít za kouzlo?
No…
Je pro ně jako pětihvězdičkový hotel?
Když v něm bydlíte,
vše je dokonalé a vy máte pocit, že vás rozmazlují.
Jde z Džon-sua taková energie?
Vážně si myslím, že jde o ten první dojem, který udělal.
Ten první zážitek měl obří dopad.
Tak co se stalo? Ráno jste odjely do Ráje…
Jo, odjely jsme tam a vybraly si.
- Jsou všude, kam přijdeme. - Ale…
- Jen potřebujeme vodu. - Můžeme si ji vzít?
Jo, jasně.
Nebudeme vám bránit. Pojďte.
Tady je nejchladněji.
To je fakt. A nesvítí sem slunce.
- A hezky tu pofukuje. - Ne.
Prostě je sníme. Jsou čisté.
Teď je tu jeden, dva…
Počkej, je tu teď šest kluků?
Šest kluků a sedm holek.
Máš pravdu.
Sedm holek.
Jednu jsi přivezl, takže sedm.
- Já ji přivezl? - Jo. Taky jsi jí nesl tašku.
No jo.
Jdeme.
Přeju vám štěstí. Buďte šťastní.
„Přeju vám štěstí!“
Není to v podstatě urážka?
- Není? - Rozhodně je.
Nebyl v tom záměr?
Určitě byl.
Bylo v tom opovržení.
Přeju vám štěstí. Buďte šťastní.
- Hezky si pokecejte. - Díky.
Kam chceš jít?
- Máme rande. - S kým bys chtěla jít na rande?
Tady by se člověk udusil.
- Nemůžeme si ani promluvit. - Viď?
Myslím, že nechtěla být úmyslně zlá.
Prostě taková je.
- Byl to vtip. - Být A-rin…
Byla bys naštvaná.
Byla bych naštvaná.
Chápu, jak to mohlo vyznít.
O čem jsme to mluvili, než nás přerušili?
Zapomněl jsem to, když přišly.
Cos dělal, když přišla nová hráčka?
- Prý jste si povídali o samotě. - My fakt… Ahoj.
Čau.
- Co vy tady? - Jen si povídáme.
- Fakt? - Jo.
Můžu se přidat?
Udělej si pohodlí.
Dobře.
- Sedni si. - Vezmu si vodu.
Kdykoliv si chtějí promluvit, někdo jim tam courá.
Nemůžou to udělat někde tajně?
- Musí si najít koutek. - Jo.
Všem tu hrabe.
Ahoj.
Přišli jsme si pro foťáky.
Pojďme se všichni vyfotit.
Jo, to bylo fajn.
Ticho.
- Nezadaní. - Co je to?
Ihned se, prosím, shromážděte u bazénu.
U bazénu? Zase?
Čeká nás hra.
Proč zase bazén? Prohraju to.
Co by to mohlo být za hru?
Už jsou zase bez triček.
Vidím jen holou kůži.
Co se děje? Proč tu nic není?
Co budeme dělat?
Jsem zvědavá, protože v bazénu nic není.
Jo.
Dnes budete hrát párovou hru o šanci dát si speciální jídlo.
Párová hra?
Je to párová hra.
Členové vítězného páru si jednotlivě vyberou, s kým chtějí jít
na gurmánské rande.
- Vybereme si. - S kým chceme na rande.
V dnešní párové hře půjde o sebrání čepice.
Sebrání čepice?
Ženy vylezou mužům na záda.
Vyhrává ten pár, který tomu druhému jako první sebere čepici.
- Vysocí budou mít výhodu. - Jo.
A ti s dlouhými pažemi.
Nejprve určíme páry.
Pár utvoří ti, kteří si z krabice vytáhnou míček stejné barvy.
- Je tam jeden navíc. - Máš pravdu, někoho vynechají.
Žena, která si vytáhne šedý míček,
se nebude moct této hry zúčastnit.
- To je nefér. - Takový Černý Petr.
Panebože.
To je drsné.
Kim A-rin vytáhne první míček.
- Bílý. - Kim A-rin má bílý.
Červený.
Čung Jou-džin má červený.
- Mám modrý. - Kim Min-seol má modrý.
Co? Vydrž.
Na losování nemám kliku.
- Be Dži-jeon má žlutý. - Panebože.
Žádná zatím nemá šedý.
Je to 33% šance.
Bude až poslední.
- To ne. - To ne. Počkejte.
Kim Hje-džin má šedý.
To ne!
To ne.
- Neuvěřitelné. - To snad ne!
KIM HJE-DŽIN SE NEZÚČASTNÍ
- Fialový. - Park He-lin má fialový.
Lee Si-an si nakonec vytáhla zelený.
Zelený.
Nyní budou losovat míčky muži.
Modrý. Kim Min-seol a An Džong-hoon.
Žlutý. Be Dži-jeon a Džang Theo.
Zelený. Lee Si-an a Kook Dong-ho.
No ne? Všechny dvojice se vyhnuly.
Červený. Čung Jou-džin a Kim Džong-su.
Bílý. Kim A-rin a Juk Džun-seo.
A fialový. Park He-lin a Kim Te-hwan.
Jak se to stalo?
- Viď? Rozdělili se. - Jsou rozdělení.
Co se stalo?
- Nesešli se. - Chybí jim chemie.
Soustředí se jen na hru.
Hrajte tvrdě a vyhrajte.
Je to tak.
Musíme vyhrát.
Jsem celá nažhavená.
Jsi tu podle mě nejsilnější.
- To jsem. Neboj. - Jo.
Uklidnils mě.
- No… - Chytím tě za vlasy?
- Klidně. - V pohodě?
Zkus to.
- Díky. - Super.
Může se to stát.
- Je to pro ně jen hra. - Jo.
Nakonec to může být sranda.
První zápas.
Čung Jou-džin a Kim Džong-su, kteří si vytáhli červený míček,
proti Lee Si-an a Kook Dong-hovi, kteří mají zelený.
- Hodně štěstí. - Jdeme na to.
To zvládnete.
Pánové, vezměte dámy na záda a připravte se.
Začněte, prosím, až zazní píšťalka.
Připravte se.
- Jsi pravačka? - Jo.
Počkej, ne moc blízko.
Já se bojím.
Si-an má rozhodně se svou výškou výhodu.
Já se bojím.
Je tak vysoká.
- Panebože. - Skoro jí spadla.
Já myslel, že to Jou-džin se bojí.
Panebože!
Je konec.
Sundala ji.
Hezky.
- Drž se. - To ne.
- Počkej! Pusť ji! - Spadla pozadu!
Hezky.
- Hezky. - Panebože!
Vyhráli Lee Si-an a Kook Dong-ho.
Hej!
Jsou moc vysocí!
- Jsou vysocí. - Hrozně moc.
Delší dosah je asi výhoda.
Jako vysoký pár jsou favorité.
Další zápas.
Park He-lin a Kim Te-hwan, kteří si vytáhli fialový míček,
proti Be Dži-jeon a Džang Theovi, kteří mají žlutý.
Jdeme do vody.
- Co to bylo? - Vidíš? Plave dobře.
Tak jo. Jenže všichni vědí, že dosáhneme daleko.
Jo, vědí.
Bože. Proč jsou tak vysocí?
Raz, dva, tři.
Hele, šetřete nás.
Šetřit? Pro gurmánské rande uděláš vše.
Začněte, prosím, až zazní píšťalka.
Připravte se.
Vydržte.
- Ne. - Co?
- Bože, co se stalo?
Co s ním je?
- To byl Te-hwan? - Te-hwane…
Byl to Te-hwan?
Já věděl, že se to stane.
Panebože.
Počkejte…
Teď je ta chvíle!
Opatrně. Není stabilní.
Dopředu…
Bože, spadla.
- Obě spadly? - Co se stalo?
Couvni. Dopředu…
Dopředu…
- Vyhráli jsme? - Vyhráli Park He-lin a Kim Te-hwan.
- My vyhráli. - Dobře.
Vedl sis skvěle.
Já myslel, že jsme vyhráli.
Te-hwan byl srandovní.
Takhle se ještě nikomu kolena nepodlomila.
Ani na něj nikdo nezaútočil. Složil se sám.
Poslední zápas kola.
Kim Min-seol a An Džong-hoon, kteří si vytáhli modrý míček…
Jdeme na to.
…proti Kim A-rin a Juk Džun-seovi, kteří mají bílý.
Vypadají ostře.
Pánové, vezměte dámy na záda a připravte se.
Vypadá tak stabilně, co?
Začněte, prosím, až zazní píšťalka.
Připravte se.
- To zvládnete! - Jdeme na to.
Jdeme na to.
Jdi blíž.
- Její hlava… - Zatahala ji za vlasy?
Kim Min-seol!
Je prostě…
- My vyhráli? - Bože! My vyhráli!
Panečku.
Vyhráli Kim Min-seol a An Džong-hoon.
To bylo děsivé.
- To bylo úžasné. - Super práce.
Je to nebezpečný tým.
Min-seol je trochu…
- Je dobrá. - Je to docela hrozba.
Černý kůň?
Jo, černý kůň.
- Musíš se snažit. - Jo.
Finále bude mezi třemi týmy.
Lee Si-an a Kook Dong-ho.
Park He-lin a Kim Te-hwan.
Kim Min-seol a An Džong-hoon. Připravte se, prosím.
To bude zábava.
Dobře.
Zásadní je strategie, že?
- Jistě. - Že?
Nejlepší je tam skočit, když jeden pár skončí.
Jo.
Nejlepší je nechat bojovat druhé dva páry, ne?
Začněte, prosím, až zazní píšťalka.
Připravte se.
- Opatrně. Nespěchej. - Jo.
Pravá strana.
Jdi.
Proč jdete všichni po nás?
- To byl plán? - Jdi.
Proč jdete všichni po nás?
- Jdi. - To byl plán?
Jdi.
Já se bojím.
Máte bojovat spolu.
- Ne. - To byl plán?
Hezky uhýbá.
Stůj.
Nech je být.
Nech je.
Prásk!
- To ne! - Hezky.
- Park He-lin a Kim Te-hwan jsou venku. - Spolčili se.
No tak.
Si-an je tak…
Prohráli tak snadno.
Předveď se, Si-an.
Couvni.
Dozadu!
Spadla jsem.
Dozadu!
Spadla jsem.
- Ne! Min-seol. - Vrátí se nahoru.
Hej, počkej!
- Vzala ti čepici? - Ne.
Mám couvat?
Co?
Páni, to je síla.
Není to sranda.
- Si-an má dlouhé paže. - Jo.
- Půjdu tudy. - Asi couvnu.
Jsi moc blízko.
Si-an se nestará ani o Dong-hovu hlavu.
- Holky to nezajímá. - Jo.
Jsi moc blízko.
Šels moc blízko!
Je to děsivé.
Já se tak bojím.
- Hlavička? - Fakt?
Hlavička?
Daly si hlavičku.
Přestaň!
Hezky!
Vyhráli Lee Si-an a Kook Dong-ho.
- Kde mám čepici? - Tamhle.
Byli moc dobří.
Dala to na pána.
To se jim musí nechat.
Ta hlavička…
Jsem úplně mokrá.
Bylas skvělá, Min-seol.
Vy oba.
Soutěžilo se o gurmánské rande.
Vítězi jsou
Lee Si-an a Kook Dong-ho.
Si-an vyhrála všechny hry.
To byla síla.
Dong-ho byl jen herní parťák Si-an. Nic víc, nic míň.
- Přesně. - Viď?
Doslova ho takhle brala za hlavu.
Ale když vyhráli,
- Dong-ho si taky může vybrat. - Pravda.
Na koho asi Si-an myslela, když se takhle snažila?
To je naprosto jasné.
- Ne? - Určitě je to Džong-su.
- Jo, to je jasné. - Ale…
Nemohl by to být Džun-seo?
Její zásadní rozhodnutí je, jestli si vybrat Džun-sea teď,
nebo s ním jet později do Ráje.
Chápu.
Vůbec nevypadáte přesvědčeně.
Ale Dong-ho si taky může vybrat, ne?
- Byli tým. - Ano.
To mě zajímá víc.
Nevybere si A-rin? Předtím si nepopovídali.
Taky si myslím, že to bude A-rin.
Vítězko Lee Si-an, prosím,
řekni jméno osoby, se kterou si chceš užít gurmánské rande.
Na gurmánské rande chci jít s…
Kim Džong-suem.
Kim Džong-su.
Lee Si-an vybrala Kim Džong-sua.
Užijte si rande se speciálním jídlem.
Kook Dong-hu,
řekni jméno osoby, se kterou si chceš užít gurmánské rande.
Na gurmánské rande chci jít s…
Kim A-rin.
Kook Dong-ho vybral Kim A-rin.
Užijte si gurmánské rande.
He-lin se tváří zmateně.
Jo, tento pocit je jí cizí.
Mám takový hlad.
- Mělas hlad, co? - Jo, umírám hlady.
Já taky.
Tleskám ti
za toho soutěživého ducha.
- No… - Jo?
Když jsme spolu jeli do Ráje…
Jo.
Jako bychom neměli skutečné rande.
Tak jsi to byl ty.
Co?
Proto jsem tě vybrala.
Dobrá práce.
Cos včera jedl?
- Včera? - Jo.
No…
Byli jsme na jachtě.
Pili šampaňské.
A byly tam sendviče.
- Aha. - Nic zvláštního.
Jo, takhle on to dělá.
- Uklidní ji. - O nic nejde.
Jo.
Včerejší rande bylo zábavné.
A He-lin je vážně okouzlující a skvělá.
Ale…
když jsem s ní byl na rande…
kdykoliv jsme někam přišli, myslel jsem na tebe.
Pořád jsem myslel…
na věci, o kterých jsme mluvili a tak.
- Takže… - To jsem fakt netušila.
Abych byl upřímný,
nechci to brát jako něco příležitostného.
Chci tě prostě lépe poznat.
Chápu.
Během toho, co tady budu,
bych se tam s tebou ještě aspoň jednou rád vrátil.
Do Ráje?
Ještě jeden výlet do Ráje?
Pokud bys chtěla.
Můžeme jet i třikrát.
Tak a je to.
Proč to vzdáváš?
Bude z nich pár.
Hanhe, ti dva skončí spolu.
Ty vážně nic nevíš.
- Pořád? - Počkejte.
- Nevzdáváš to? - Na co čekáš?
Řekl, ať jsme trpěliví.
- Počkejte. - Dech zadržuješ dlouho.
Jsi hlubinný potápěč?
Mluvilas hodně s těmi, co zůstali?
Jo.
Včera to byl jen Theo a Džun-seo.
Ale po těch rozhovorech…
už nic víc nepotřebuju.
Ostatní…
S ostatními kluky to mám vyřešené.
- Aha. - Hotovo.
A co ty?
Nepotřebuju to.
No…
Co se týká ostatních holek…
Jsem…
Takhle to cítím.
Dobře.
Ujistil ji.
Dal jí odpověď.
Proto když se vrátil, řekl: „Všechno nebyla zábava.“
Myslím, že jí tím říkal, že s ostatními ženami skončil.
Pokud to myslel vážně.
Doufám, že myslel.
Ale pokud se po tomhle bude chovat jinak…
To by bylo špatně.
- Jo. - Půjde za He-lin?
- Vážně. - Za někým jiným.
- To by bylo… - Jo, to je…
- To snad ne. - Totiž…
Ještě se to ani nestalo.
Nevím, co se stane dál, ale byl skvělý.
- Jo. - Jako chlap…
- Byl opravdový a čestný. - Jo.
To, co řekl na konci, mi původně přišlo jako slabota,
ale teď to působí skvěle.
Řekl: „Takhle to cítím.“
Kdybych tam byl já, řeknu tohle:
„Nepotřebuju jinou než tebe.“
Aby to bylo definitivní.
Ale nejlepší volbou bylo být vůči ní ohleduplný
a odpovědět decentně.
Je to ohleduplné.
Ale pořád má o čem přemýšlet.
Takhle definitivní odpověď by mohla…
Mohla by se cítit pod tlakem,
proto si myslím, že byl ohleduplný.
Řekl jen: „Takhle to cítím.“
Máš po tom všem ještě pocit, že Si-an a Džun-seo mají šanci?
- Trošičku. - Fakt?
Kolikrát mě v tomhle dílu budete grilovat?
Chci, aby Si-an a Džun-seo jeli aspoň jednou do Ráje.
- Do Ráje? - Aspoň jednou.
Jo.
Mimochodem, co Theo?
- Si-an pořád… - Theo je každému fuk.
Si-an na Thea myslí, ne?
Určitě?
Dobrou chuť.
Tobě taky.
- Tohle jím díky tobě. - To nic.
Jen jsem měl kliku.
Jo.
- Výhru zařídila Si-an. - No jo.
Rozzářila se.
- Je šťastná. - Rozveselená.
Dlouho spolu nebyli.
- Je tak průhledná. - Takhle jsme ji neviděli.
Moc se jí líbí.
Cos dělal v Ráji?
- Předtím jsme to nedokončili. - Máš pravdu.
Včera…
Odjel jsem.
- Odjel jsem… - Odjels.
Než jsem se nadál, byl jsem ve vrtulníku.
Ale He-lin už tam byla.
Džong-su taky. Povídali si.
Pozdravil jsem je a sedl si.
Seděla mezi námi.
Vrtulníkem jsem letěl poprvé.
- Ne, tohle ne. - Jo.
„Tohle ne.“
- On je vážně matematik a vědátor. - Jo.
Zní opravdu jako účetní.
Prochází vše popořádku.
- Ne, tohle ne. - Jo.
Říkám ti všechno.
- Jen… - Jasně, časová osa.
Jsem takový.
A pak jsme dorazili.
Byl to jedinečný zážitek.
Měl jsem šanci se o He-lin dozvědět vše.
Hodně jsme si povídali.
Myslíš si tedy,
že po Ráji budeš chtít někoho poznat lépe?
Je to krátká doba,
takže po jednom dni tam těžko říct.
Ale pomohlo mi to ujasnit si směr.
- Proč? - Co?
- Mám pocit, že mluvím jen já. - To vůbec.
Včera jsi zažil něco speciálního. U mě se toho moc nedělo.
Cos dělala?
Měli jsme volno.
Ptám se na tebe.
Docela jsem se nudila.
Byla to škoda.
Chtěla jsem si víc povídat, ale situace to nedovolila.
Přišlo mi to frustrující a bez života.
Tak to bylo.
Měla jsem spoustu důvodů si myslet: „Bože, proč je to tak…“
Myslel jsem, že si popovídáš s ostatními a budeš se bavit.
- Ale pak… - Nebylo to tak.
Jenže když jsem se zeptal spolubydlících,
nevypadalo to tak.
Necítil jsem se kvůli tomu dobře.
Aha.
Proto jsem čekala na dnešek.
Čekala jsem.
Jenže jsi při příchodu nesl obě tašky, zatímco Džong-su si nesl jen svou.
DNES RÁNO
- Ahoj. - Ahoj.
Ahoj.
A nová hráčka taky něco řekla, když přicházela.
Jenže se u toho dívala jen na tebe.
Tak jsem předpokládala, že jste se sblížili a hodně si povídali.
- Já… - To jsem si myslela.
Co je? Čemu se směješ?
- Přijde mu roztomilá. - Jo.
Dong-ho vedle A-rin vypadá klidně.
Jo.
Vypadá to, že spolu dobře vycházejí.
Ale to se může trochu změnit podle toho,
co udělá He-lin.
Stále je tu ta možnost.
Nyní sestavíme páry, které půjdou na rande do Ráje.
Proč mám husinu?
Muži už si vybrali ženy,
se kterými by chtěli jet do Ráje.
Z PEKLA DO RÁJE
Dámy,
prosím, řekněte jméno osoby, se kterou byste chtěly jít na rande do Ráje.
Ještě jsem se nerozhodla.
Já taky ne.
Tohle je důležité.
- Přesně tak. - Fakt.
Te-hwan určitě půjde s Dži-jeon, že?
- Ano, stoprocentně. - Ano.
- Ale Dong-ho… - Ano?
Pořád se v něm nevyznám.
V tomto kole si asi vybere A-rin.
Aspoň jednou, co?
- Dong-ho. - Že?
Po tom všem si nikoho jiného nevybere.
Myslím, že s ní aspoň jednou půjde.
- Jo, aspoň jednou. - Včera byl s He-lin.
- Theo by si vybral Si-an. - Ano.
A co Džong-su?
- Džong-su… - Asi si vybral Si-an.
Myslím, že si vybral Si-an, protože pokud to bude někdo jiný…
- Pokud ano, skončil. - Přesně tak.
Nebude cesty zpět.
Pokud ano, už nikdy nezmíním jeho jméno.
- Totiž… - Džong-su…
„Tamten.“
Pořád jsi moderátorka.
- To nemůžeš. - Omlouvám se.
To, co řekla, je pochopitelné.
Během posledního hovoru se Si-an se vyjádřil naprosto jasně.
- Jasně vyjádřil své city. - Jo.
Problém je Si-an.
Myslím, že si vybere Džong-sua.
To si nemyslím.
- To je ta chvíle. Je čas. - To je chvíle pro Džun-sea. Ano.
- Přišel čas. - Fakt?
Teď Džun-seo?
- Dnes. - Je to Džun-seo.
Fakt?
- Čekal jsem dlouho. - Je to Juk.
- Určitě. - Stojíte si za tím děsným tipem?
Podle mě si vybrala Džong-sua.
- Ne, je to Juk. - Nevybrala?
PÁROVÁNÍ DO RÁJE
Začneme výběrem Čung Jou-džin.
- Hodně štěstí. - Proč vždycky začínám?
Nevím, co Jou-džin cítí.
- Jou-džin? - Nemám ponětí.
Jo.
Jou-džin potřebuje někoho klidného a stabilního.
ČUNG JOU-DŽIN
Osoba, se kterou bych chtěla jít do Ráje, je…
Kook Dong-ho.
Čung Jou-džin se spárovala s…
Dong-ho a já jsme neměli moc času si promluvit,
tak jsem doufala, že si mě vybere, abychom měli čas si popovídat.
Ale Dong-ho neví, že to tak cítí, že?
Nevyjádřila své pocity.
Čung Jou-džin se spárovala s…
nikým.
Vrať se do pokoje, prosím.
Čung Jou-džin se spárovala s…
Někdo si ji vybral.
…nikým.
Vrať se do pokoje, prosím.
Dají to všem takhle vědět?
…nikým.
Vrať se do pokoje, prosím.
Budou to takhle veřejně oznamovat?
- To je tak kruté! Budu brečet! - Vážně.
Pořád mám husinu. Panebože.
Jsem zpět dřív, než jste čekaly, co?
Vůbec ne.
Proč je tu taková mlha?
Použila jsem sprej.
Pardon.
Takže nevíš, kdo si tě vybral, nebo nevybral?
To asi neví nikdo z holek a kluků.
- Pojedou jen ti, co se vyberou navzájem. - Ti pojedou.
PARK HE-LIN
Park He-lin.
Vyber si, prosím.
Osoba, se kterou bych chtěla jít do Ráje, je…
Kook Dong-ho.
To je ono.
- Já to věděl. - Dong-ho je vážně oblíbený.
Ačkoliv jsem byla včera v Ráji s oběma,
trochu víc mě zajímá Dong-ho.
Pořád na něj myslím.
Osoba, se kterou bych chtěla jít do Ráje…
je Kook Dong-ho.
Teď záleží na tom, koho si vybral Dong-ho.
Park He-lin se spárovala s…
Kim A-rin se spárovala s…
Spárují se?
- Dong-ho jde ven. - Jo.
Cože?
Pokud si vybere He-lin, je po všem, že?
To by byl konec.
Vše by tím skončilo.
Jdeme.
- Jdeme. - Jdeme.
A je to tady!
Konečně.
A už jedou.
Bože.
Nemáš to těžké?
Mám.
Mám ti ji vzít?
Užijme si to.
„Užijme si to.“
To bylo trapné.
Takže ty si to neužiješ?
Ne, užijme si to. Píp, píp.
Je tak šťastná.
To „píp, píp“ bylo roztomilé.
Museli jednou jet.
- Přesně. - Jo.
Konečně…
- Co? - Konečně je řada na A-rin.
Dvě, co si vybraly Dong-ha, neodjely.
Nevím, jestli je to horkem, nebo jsem tak naštvaná.
Nemám tušení.
Dong-ho?
Jo, věděla jsem, do čeho jdu.
Věděla jsem to při výběru,
takže myslím, že budu v pohodě.
Stejně…
Nejsi.
Měla jsem pravdu, že to nevyjde, takže je to horší.
Vidět A-rin
tak nadšenou, což je něco, co jsem u ní ještě neviděla…
Trochu mě to rozhodilo.
Mám divné vlasy? Podíváte se? Vypadá to staromódně?
- Vždy je máš rozpuštěné. - Je to skvělé.
- Ano? - Jo.
Neladí mi ten náramek, co?
- Je v pohodě? - Jo.
Je to moc?
Chápu, že jede do Ráje.
Jen bych si přála, aby to dělala potichu.
„Potichu.“
A-rin si zaslouží štěstí.
- Jo, celou dobu… - Jo.
- Jede poprvé! - Jo.
- Byla ticho. Přesně. - Nemůže si pomoct.
Chápu, že jede do Ráje.
Jen bych si přála, aby to dělala potichu.
Jsem tak nervózní.
Až do poslední chvíle, kdy se obouvala…
Co mé boty?
Nejsou ty mašle velké?
- V pohodě. - Jsou roztomilé.
Když jsem ji viděla tak nadšenou
a slyšela, jak se ona a Dong-ho spárovali…
Nebylo mi úplně skvěle.
Šťastná samozřejmě není.
- Chápu. - Jo.
Ale A-rin se hodně ptala.
- Že? - Jo.
Aspoň boty si vyber sama.
Nevidíš, jak je Jou-džin?
Tohle je „Dong-hův pokoj“.
Protože my tři jsme spolubydlící.
Při příští šanci
určitě vyhraju a promluvím si s Dong-hem první.
He-lin vypadá trochu naštvaně.
Jo.
- Naštvaně a odhodlaně. - To ano.
BE DŽI-JEON
Osoba, se kterou bych chtěla jít do Ráje, je…
Kim Te-hwan.
Konečně nadešla chvíle pro ty dva.
- Chceme váš věk a práci. - Určitě pojedou.
Je to tvé poprvé?
- …Kim Te-Hwan. - Je to tak.
- Bav se. - Kim Te-hwane.
Pojď ven, prosím.
Je jako malé dítě.
Je to roztomilé.
Myslíte, že se narodil v roce 2005?
Vypadá to tak.
- Pojďme tudy. - Pojďme.
- Tudy? - Jo, opatrně.
- Co podpatky? - Fajn.
Je hezky.
Konečně jedeme do Ráje.
- Viď? - Jo.
KIM HJE-DŽIN
Kim Hje-džin.
Vyber si, prosím.
Koho myslíte, že si vybere Hje-džin?
Nevím jistě.
Ty jsi s ní byl v Ráji.
Nesblížili jste se?
Jo, sblížili.
Osoba, se kterou bych chtěla jít do Ráje, je…
An Džong-hoon.
V Ráji jsem byla jednou s Džong-suem,
ale s Džong-hoonem jsme jeli tři.
Řekla jsem si, že jet tentokrát jen s ním bude jiné,
tak jsem si ho vybrala.
Kim Hje-džin se spárovala s…
nikým.
Vrať se do pokoje, prosím.
Koho Džong-hoon vybral?
- Si-an? - Jo.
Vypadá to tak.
Je mi těžko u srdce.
Určitě si dala práci s balením.
Osoba, se kterou bych chtěla jít do Ráje, je…
- Juk. - Juk?
Džun-seo je taková záhada.
Nevím.
Nechápu teď své vlastní pocity.
Osoba, se kterou bych chtěla jít do Ráje, je…
Džang Theo.
Cože?
- Co to sakra je? - Co?
- Co se děje? - Co to je?
To v podstatě znamená, že nechce jet.
Myslím, že si ji nevybral.
Mé největší zjištění ze včerejšího hovoru s Džun-seem
bylo, že ho zajímá Si-an.
Došlo mi, že bych se neměla upínat jen na něj.
Po Džun-seovi je tu nejzajímavějším člověkem Theo.
Proto mě začal zajímat.
Kim Min-seol se spárovala s…
nikým.
Vrať se do pokoje, prosím.
Bože, Min-seol.
- Ahoj. - Páni, čau!
Já vám říkala, že si toho nemusím balit moc.
- Jsem zvědavý na výběr Si-an. - Koho vybrala?
- Juka. - Je to Juk.
Tentokrát je to Juk.
Taky ho vybírám.
Lee Si-an. Jsi na řadě.
Jdi ven, prosím.
Hodně štěstí.
Je poslední?
Jo.
PŘED PŮL HODINOU
LEE SI-AN
SI-AN VYBRALI THEO, DŽONG-SU, DŽONG-HOON, DŽUN-SEO
Čtyři hlasy.
- Vyhrála o parník. - Vážně.
Vybrali si ji čtyři ze šesti.
Raději bych neměla možnost výběru.
Bylo by to lepší.
Osoba, se kterou bych chtěla jít do Ráje, je…
Je to důležité rozhodnutí.
- Bude to Juk. - Juk?
Já vážně nevím.
Osoba, se kterou bych chtěla jít do Ráje, je…
Juk Džun-seo.
Není Ráj děsivé místo?
Už chápu, proč všichni říkají, že sem musíš.
Bylo to lepší, než jsem čekala.
PŘÍŠTĚ UVIDÍTE
Dong-ho má teď vážně napilno.
Pár holek s ním chtělo mluvit.
Bavil ses? Bylo to jiné?
Chci jet s tebou.
Dívku jako ona jsem v životě nepoznal.
Poté, cos byl se mnou v Ráji, se nedokážeš rozhodnout?
Vážně to promyslím.
Když vím, že k němu v tomto pokoji chová city ještě někdo,
je mi to nepříjemné.
Koho máš nejraději?
Teď je to Theo.
Proto jsem tak zmatená.
Chceš květinu?
Pro mě jsi to vždy byla ty.
Cítím stále totéž.
Si-an je má první volba.
Měl jsem si tě vybrat už na začátku.
Je tu pro mě vůbec prostor?
Chceš jet do Ráje?
Samozřejmě, že chci.
V ten okamžik jsem se víc ujistila.
Nejdeš na to moc rychle?
Cože?
On ji objal?
Já z těch dvou zešílím.
To jsme ještě neviděli.
- Panebože! - Cože?
Překlad titulků: Tereza Nesvačilová