ЛІ СІ АН
ЧОН Ю ЧЖИН
КІМ МІН СОЛЬ
ПЕ ЧЖИ ЙОН
КІМ ХЕ ЧЖИН
КІМ А РІН
ПАК ХЕ РІН
КІМ ДЕ ХВАН
КУК ТОН ХО
ЧАН ТЕО
КІМ ЧЖОН СО
ЮК ЧУН СО
АН ЧЖОН ХУН
ПЕКЛО ДЛЯ САМОТНІХ
Як справи? Обрав людей, які тобі подобаються?
Хто це? Можна спитати?
Поки я все сказав.
Скажу напевно після сьогоднішньої бесіди.
-Ти на когось чекав? -Що?
Я постійно казав, що хочу поговорити з тобою.
-Серйозно? Чому? -Так.
Я казав: «Хочу поговорити з Сі Ан».
Вона не знала?
-Гадаю, ні. -Господи.
Мабуть, думала, вони просто друзі.
Я постійно казав, що хочу поговорити з тобою.
-Серйозно? Чому? -Так.
Я казав: «Хочу поговорити з Сі Ан».
Я й гадки не мала.
-Коли ми востаннє пили разом каву… -Так.
Розмова була коротка.
-Так. -Але…
Ти була не така, як я уявляв.
І такий характер, як у тебе, мені завжди подобався.
-Ясно. -Так. Як на мене, він чудовий.
Я думав, що з тобою буде весело і безтурботно.
Я повністю…
Чесно, після розмови з тобою
я не була впевнена.
-Справді? -Так.
-Ти нічого не відчувала? -Ні.
Я нічого не відчувала.
Ти була більш невимушеною, ніж я очікував. Саме такий у мене ідеал.
Я подумав: «З нею принаймні не занудьгую».
Гадаю, ми були на різних хвилях.
Це точно.
-Як прикро. -Так, прикро.
Овва, то он як воно.
Як би це сказати? У тебе напористий вигляд.
Напористий вигляд?
Але ти така легка людина.
Цей контраст дуже приваблює.
Ти несподівано сиплеш компліментами.
Це не схоже на останнє побачення.
Я був такий самий. Тоді я казав те саме.
Ти просто не пам'ятаєш.
-Ні. -Що?
Ні.
Я казав тобі, що ти не така, як я очікував.
-Це правда. -Це те саме.
Так, просто…
Твоя правда.
Вона цього не приймає.
-Не приймає. -Ні.
-У неї є якісь почуття. -Справді?
-Так. -Справді? Упевнений?
Але, знаєш, коли розмовляєш із іншими,
не можна постійно питати, як їм Пекло чи Рай
і чи смачна їм їжа.
Не можна безкінечно вести однакові поверхневі розмови.
Але скільки б часу тут не провів,
з деякими людьми важко вийти на інший рівень.
Під час розмов усвідомлюєш, що з іншими це можливо.
Гадаю, мене тягне до таких людей.
Тому Мін Соль було зручно зі мною від початку.
А мені було так само зручно з тобою, як було з Мін Соль.
Це мені справді сподобалося.
Коли ми з тобою пили каву,
я подумав: «Зараз мені теж комфортно, але по-іншому.
Було б класно піти з нею до Раю».
Тому я запропонував піти до Раю разом.
-Ясно. -Так.
-Що ж, хтозна, чи це станеться. -Я…
Я постійно замислювався, якою може бути завтрашня гра.
Я точно хочу перемогти.
Друге місце не влаштує?
-Лише перше? -Друге не має сенсу.
Друге місце було б гірше.
Якщо граю, мушу виграти.
Ти така відверта людина.
Не хочу ламати тут комедію.
Я теж.
Чун Со,
гадаєш, можна закохатися за десять днів?
У мене такого ще не було.
Але хтозна?
Я ж казав, щось починається.
Так, схоже, в неї багато чого на думці.
Можливо.
Дивіться, вони провели день разом у басейні.
Вони тусили разом, думаючи, що просто друзі.
Але почувши зараз ці слова,
вона може подумати, що він був із нею, бо вона йому подобається.
Для неї це було б занадто.
Вона буде виснажена.
-Це правда. -Просто…
Троє хлопців.
Їй слід уже зупинитися.
Серйозно.
З моєї точки зору, така вже людина Сі Ан.
Я так вважаю.
Неважливо, чи вона комусь подобається.
Для неї більше значення має, хто подобається їй.
Не може бути.
-Бо… -Але…
Як давно ти знаєш Сі Ан?
-Я її добре знаю. -Невже?
Тепер я її дуже добре знаю.
Але, як на мене, Сі Ан вважає Чун Со гідним хлопцем.
Кюхьоне, як на мене,
Сі Ан вмить може захопитися людьми, які її цікавлять.
-Але врешті, гадаю, вона обере Чжон Со. -Чжон Со.
Вона зустрічається з тими, хто подобаються їй.
Її до них тягне.
-Тоді й з'являється Чун Со. -Я теж такої думки.
Я вважаю, Сі Ан відверта.
-Так. -Типу…
-Вона дозволяє емоціям на неї впливати. -Так, вона коливається.
Але зараз вона не коливається.
Цілком очевидно, що ні.
Ні, вона похитнулася.
Вона дещо здивувалася.
-Ми двоє… -Не знаю.
-Не думаю, що похитнулася. -Ні.
Ми втрьох вважаємо, що ні. Ці двоє — навпаки.
У нас іноді кращі інстинкти.
Подивимося, чия правда.
-Дізнаємося. -Так.
-Чула, ви грали в гру. -«Що б ви обрали?»
-Так. -Зіграймо. Сідайте.
Я забагато випила.
Треба протверезіти.
Сі Ан, тверезіймо.
Торік це змінилося.
Мені дехто подобався.
-Що робить Сі Ан? -Ця людина…
Вона тверезіє.
Що ти робиш?
Агов, що ти робиш?
Ти мене налякав.
-Я така п'яна. -Невже?
У тебе обличчя було червоним.
-Так. -Так.
-Не можу… -Ти багато випила?
Та не дуже.
-Тобі багато вдалося поговорити з іншими? -Так.
-Справді? -Так.
-Що… -Я… Що?
З ким?
-З усіма, так? -З ким?
-Що? -Я тебе бачив.
-Що бачив? -Отам.
-Ти була з Тео. -Так.
І з Чун Со ти розмовляла.
Це все.
-Справді? -Так.
Лише з тими, кого я бачив?
Так.
Я не міг знайти час на розмову з тобою.
-Зрозуміло. -Так.
Ти трохи протверезіла?
-Ні. -Ще ні?
Тому я на гойдалці.
Хотіла подихати свіжим повітрям.
Повертайся, коли протверезієш.
-Гаразд. Бувай. -Так.
Треба було лишитися на довше.
Сі Ан не дає йому жодної можливості.
Схоже, Сі Ан геть не цікавить Чжон Хун.
-Думаєш? -Згодна.
-Я це відчула. -Це очевидно.
Я з тобою згодна.
Інакше вона нізащо б так не відреагувала.
РАЙ ПАК ХЕ РІН І КІМ ЧЖОН СО
Господи.
Я в захваті.
Боже.
Я ледь знову не зламав тобі руку.
-Розстелю тобі ковдру. -Добре.
-У Чжон Со такі гарні манери. -Це для нього звична справа.
Так.
Овва, як гарно.
Відпливли.
Чого ще зараз можна бажати?
Так.
Думаю, я старша за тебе.
-Справді? -Мені так здається.
Я добре вгадую вік, але твій вгадати не можу.
-Хочеш, я назву? -Так.
Мені 24.
Двадцять чотири? Правда?
Я народилася в 2000 році.
Що?
-У тисяча дев'ятсот… -Я б не здогадався.
Ти не мав уявлення.
Зазвичай, коли людина гарна,
важко вгадати її вік.
Ким ти працюєш?
Я студентка, навчаюся акторської майстерності.
-Не дивно. -Чому?
Зараз я навчаюся в коледжі.
Люблю читати класичну літературу, що потрібна для навчання акторської гри.
У цих творах багато героїв, яких ви собі й уявити не могли.
Думаю, їх дуже цікаво вивчати,
тож я старанно навчаюся.
ПАК ХЕ РІН, 24 РОКИ УНІВЕРСИТЕТ СЕДЖОН, ФАК-Т КІНОМИСТЕЦТВА
О котрій ти вчора пішов спати?
-Учора? -Так, ти одразу ліг спати?
-Я просто чекав на тебе. -Так?
Чекав на що? Поки я закінчу?
-Так, поки закінчиш. -Ясно.
А ти забарилася.
Але…
Я чекав і потім…
-Умився й пішов спати. -Ясно.
Ти довго розмовляла з іншими, так?
Так.
Але я…
-Заждіть. -Божечки.
Хіба це не в парі роблять?
Він це зробив інстинктивно, бо це щось звичне,
чи спеціально, аби її вразити?
-Гадаю, це щось звичне для Чжон Со. -Ясно.
-Думаю, він фліртує. -Я теж.
-Авжеж. -Згодна.
-Це флірт. -Він прибрав їй волосся.
Але я…
Як я вже згадувала, в мене на думці двоє.
Так.
Небагато змінилося.
-Тобто ми двоє? -Так.
Нічого не змінилося.
Після розмови з тобою всі казали, що в тебе чудовий характер.
Правда?
Але дівчата…
Напевно одне.
Ніхто з інших дівчат не має такої зовнішності…
Як у мене?
Немає схожих на тебе.
Це мене цікавить.
Ти вирізняєшся.
-Справді? Мене це тішить. -Так.
Просто насолоджуйся цим.
Почути таке потішило б кожного.
-Так. -Так.
Чжон Со продовжує старатися.
-Так. -Так.
Ми на місці.
Тут човни у формі качок.
Так, я про це думала.
-Що? -Я б хотіла покататися.
-На цьому? -На такому.
-На надувному човні. -Давай.
Уперед.
-Ходімо? -Добре.
Холодна!
Ще перевернемося!
Делікатне торкання.
О ні!
Це праворуч?
Як же весело було.
-Ріка Хан на смак чудова. -Так.
Ти зможеш!
Хизується перед нею?
-Мабуть, він уміє кататися. -Мабуть, добре.
Отак.
Уперед.
Він молодець.
Він у всьому вправний.
Йому все вдається.
Устояти так важко.
-Правда? -Так.
Схоже, він дуже досвідчений.
Але не такий уже й майстерний.
Ти зможеш!
У тебе добре виходить.
Було весело.
-Було весело. -Дуже.
Але хімії між ними небагато.
-Здається, вони поводяться обачно. -Згодна.
Я практично не відчуваю хімії.
Чжон Со наче намагається надати бесіді природності.
-Але природності не відчувалося. -Скажи.
Після розмови на яхті, гадаю, вони відчули, що не пара одне одному.
-Ентузіазм Хе Рін вичерпався. -Так.
Мені здається,
Чжон Со завжди справляє сильне й чарівне враження.
-Під час першої зустрічі. -Так.
Але з часом,
якщо він поводиться необачно, з'являється усвідомлення:
«Він такий не лише зі мною.
Він ставиться так до кожної».
Тож у такій ситуації, навіть якби я почала цікавитися,
я б…
-Трималася на відстані. -Твоя правда.
Так.
РАЙ ПАК ХЕ РІН І КУК ТОН ХО
Захід сонця гарний.
У нас вдалі місця.
Вип'ємо.
Можна…
Можна вгадати твій вік?
-Тобі було цікаво. -Я надто поспішив?
Зовсім ні.
На який вік я виглядаю?
Двадцять…
Отже, за двадцять.
Двадцять чотири?
Ясно.
Отже, 24.
А на скільки я виглядаю?
Не на багато.
На скільки?
Тридцять.
-Так. -Правда?
-Маєш рацію. Мені 30. -Правда?
-Божечки. -Вдала здогадка.
Мені було цікаво, чим ти займаєшся.
-Можна спробувати вгадати? -Авжеж.
Ти схожа на музикантку з Національного центру Куґак, яка грає на скрипці хегим.
Або на людину, яка вивчала гру на каяґим.
Знаєш, перебирання струн?
Смішно, навіть коли просто уявляєш.
-Я навчаюся в коледжі. -За якою спеціальністю?
Акторська майстерність.
-Ясно. -Так.
Це цікаво.
Чим, по-твоєму, я займаюся?
Схоже, ти добре навчався в школі.
Я часто використовую калькулятор на роботі.
Я про це думала.
-Що це означає? -Так.
-Справді? -Ти схожий…
На людину, яка має справу з математикою.
Відчуваю атмосферу математики й науки.
-Що це? -Наче…
Математика й науки тобі пасують.
Бухгалтер?
-Твоя правда. Я професійний аудитор. -Справді?
-Я добре вгадую, правда? -Так.
Ти добре вгадуєш.
Я професійний аудитор.
Наразі працюю у великій бухгалтерській фірмі в Кореї.
Обов'язки аудитора
зазвичай передбачають аудит, сплату податків і фінансове консультування.
Я працюю в сфері фінансового консультування,
надаю консультації з таких питань, як оцінка,
комплексна фінансова перевірка та залучення інвестицій,
чим допомагаю компаніям ухвалювати важливі рішення.
КУК ТОН ХО, 30 РОКІВ ПРОФЕСІЙНИЙ АУДИТОР
Зрозуміло.
Мені це подобається.
Справді?
Ти завжди хотів цим займатися?
У моєму випадку
я просто вчився, бо не знав, що мені цікаво.
-Якщо чесно… -Цікаво.
Я захоплююсь людьми, що займаються улюбленою справою.
-Справді? -Так.
-Тобі подобається те, що ти робиш, так? -Так і є.
Це дуже захопливо, бо ти так відрізняєшся від мене.
Я обрала вас двох на початку,
бо у нас із Чжон Со багато спільного.
А з тобою ми геть…
-Різні в усьому. -Різні.
-Так. -Так.
Це правда.
Тож із Чжон Со я хотіла розважитися,
а з тобою — сісти і поговорити.
Так.
Нагадай, яке в тебе хобі? Пам'ятаю, я називав подорожі пішки.
-Ми про це ще не говорили. -Ні? Тоді скажи.
Я люблю читати.
-Правда? -Так, дуже.
Ненавиджу читати.
Справді? Які ж ми різні.
-Можеш прочитати за мене всі мої книги. -Добре.
Терпіти не можу книги.
Чому?
Я мав багато читати під час навчання.
-Мабуть, тобі остогидло. -Читаю я не дуже.
У мене немає хисту до мов.
Любиш тренуватися?
Навряд чи.
Ну…
Я тренуюся. Я ж людина.
Але не дуже цим захоплююся.
Мені це не приносить задоволення.
Я роблю це, щоб бути здоровим.
-Дожити до 100 років. -Так.
Хочеш довго жити?
Довго й бути здоровим.
-У цьому ми теж несхожі. -Так.
Я хочу життя коротке, але насичене.
Не бачу сенсу в довгому житті.
Такі в мене погляди.
Усе дуже різне.
-Дивовижно. -І справді.
Вони різні, але більше, ніж очікувалося.
Не те слово.
-Декого тягне до протилежності. -Це правда.
-Але для мене… -Так?
Зазвичай мені подобаються не такі, як я.
Не знаю, як тобі.
Але я такої думки.
У мене відчуття,
що ти б не захопився такою, як я.
Якщо чесно…
Ну, чесно…
Ти перша, хто відрізняється від типажу тих, із ким я раніше зустрічався.
Я так і думала.
Тому мені це здається ще більш унікальним.
Безперечно, це підсилює цікавість.
Схоже, ти полюбляєш простодушних.
Правда? Скажи чесно.
Я люблю чесність.
Мені цікаво таке.
Зазвичай хтось яскравий…
Думаю, тобі подобаються милі й яскраві, як сонячне світло.
-Твоя правда. Це очевидно? -Однак я не така.
-Ти сама радше як сонце. -Тож…
Ти завзята.
Хтось як сонячне світло?
-Подивлюся завтра. -Ну…
Завтра дай знати, хто це.
Це тому, що мені справді цікаво.
Я досить допитлива людина.
Знаєш, як воно.
Якщо не цікавишся, то ніколи не станеш допитливим.
Так.
Ти мене дивуєш що три хвилини, тож важко взяти себе в руки.
-Справді? Паморочиться? -Ні.
Робити так, щоб у людей паморочилося в голові, — це мої чари.
Через Хе Рін він втрачає самовладання.
Вона його розбурхала.
-Атмосфера тут геть інша. -Повністю.
Мені цікаво.
Цікаво побачити, як добре ти поладнаєш із іншими.
-Так. -Хочу побачити дівчачу гру.
-Що? -Побачити цей енергійний дух.
-Мені цікаво. -Так.
Думаєш, точно виграєш?
Усі інші дівчата високі?
Можливо, ти найвища.
-Справді? -Ти більше 170 см?
Зовсім ні. Мій зріст 170 см.
-Рівно 170? -Так.
У тебе гарні фізичні дані.
Міцні плечі.
-Справді. -Це комплімент?
-Комплімент. -Невже?
Ти в гарній формі.
Ти висока, довгі кінцівки.
Що? Досяжність рук?
У мене довгі руки.
Порівняймо їх згодом.
Так і зробимо.
Упевнена, ми схожі.
-Мої дуже довгі. -Твоя правда.
Так, для мене навіть костюми шиють.
-Руки наче в орангутанга. -Мої теж.
Нарешті ми знайшли щось спільне.
Гаразд.
-Ти доїла? -Так.
-Тобі сподобалося? -Дуже.
Порівняймо наші руки. Можна притулитися плечима.
Я ж казав, я наче орангутанг.
Вони довгі. Але мої теж, так?
Довгі для твого зросту.
-Ти ж 170 см, так? -Так.
Я 187 см.
Ти такий високий.
У мене великі долоні. Ти сказала, твої теж, так?
Чесно, мої теж великі.
Давай свою правицю.
-У тебе нігті. -Нігті?
Однакові, якщо врахувати твої нігті.
Я думаю, що твої руки дуже великі,
бо мої більші…
Ніж у більшості хлопців.
Вони досить схожі.
-У тебе такі довгі пальці. -Так.
Подрімай, якщо хочеш спати.
-Я не можу заснути. -Можеш.
Я сьогодні небагато спала.
-От учора — довго. -Так.
Просто прокинешся, коли приїдемо.
Він стримується, щоб не повернути голову.
Схоже, він захопився.
-Так. -Він такий милий.
-Скажи. -Так.
Але Тон Хо
не сказав Хе Рін, що йому подобаються люди, схожі на сонце.
Він би цього не сказав.
У цьому чарівність Тон Хо.
Думаю, у Хе Рін виникло багато почуттів до Тон Хо.
-Вона вважає його милим. -Так.
А коли вона його дражнить,
він хвилюється і проявляє свою невинність.
Так.
Це відрізняє його він Чжон Со.
-Точно. -Так.
Тут було більше схвильованості.
-Згодна. -Хе Рін і Тон Хо.
-За їхньою розмовою було весело стежити. -Так.
Вона затягує.
ДЕНЬ 6
Багато туману з моря.
Туману з моря?
Надворі нічого не видно.
Господи.
-Тео. -Так?
Ось. Це твоє.
-Заради бога, що? -Що?
Зарано мати такий гарний вигляд.
Господи.
Почалося.
-Тео не змінюється. -Так.
Ти зачесався?
Що?
Ти зачесався, Чун Со?
-Я? -Так.
А що, не схоже?
Ти не пам'ятаєш, так?
Звісно, пам'ятаю.
Що?
-Ти вчора був п'яний? -Ні, абсолютно в нормі.
То що, почнемо?
Як усе пройшло? Ти вчора досить багато часу провела з Тео.
Тео зараз здається трохи серйознішим.
Раніше він лише весь час пустував.
-Лише жартував. -Так.
А що ти, Ю Чжин?
Тон Хо?
Так, мене досі цікавить Тон Хо.
А Рін прямо поряд із нею.
Так, мене досі цікавить Тон Хо.
Але, чесно,
я особливо не виражала
почуття до нього.
Ясно.
-Що я до нього відчуваю. -Так.
Ми говорили про те, що любимо, які в нас ідеали,
але на тому і все.
Вона така мила. Боже.
-Вона була схвильована. -Вона так переймається.
Зненацька стала зайнятою.
Чому вона не виходить?
-Що? -Що?
-Перепрошую? -Що?
Що це таке?
Так! Пластівці.
Ці пластівці смачні.
Люблю пластівці.
-Полуничного джему немає? -Ні, забагато очікуєш.
Це Пекло, мала.
Я думала, є.
Якби ж то.
Справді немає?
Ваші сьогоднішні вбрання…
-Гармоніюють. -Що?
Вони геть різні.
Ми обидва в чорно-білому.
Атмосфера геть інша.
Чорно-біле.
Як гарно! Я поїм пластівці.
Можеш передати коробку пластівців?
-Доброго ранку. -Доброго.
-Ти в окулярах. -Так.
Тобі личить.
-Справді? -Так.
Місць більше не лишилося.
-Добре спала? -Так.
Ти сказав, що прийдеш зробити зачіску.
Прийду завтра.
Сьогодні пізно прокинувся.
Чому так спати хочеться?
Пані, що це?
-Що? -Це для гри алккаґі?
Це щоб ти їв.
Приготувала спеціально для тебе.
Овва, дякую.
Що скажеш?
Таке я можу з'їсти.
Дякую.
Він практично влаштовує протест.
Це точно протест.
-Це протест. -Так.
Він каже, що це його турбує.
Навіть пластівці насипає, як крутий хлопець.
Що?
У чому річ?
Смачно, так?
-Хіба він не милий? -Так.
Ревнощі Тео дуже милі.
-А Мін Соль озирається. -Вона спостерігає.
Він як мала дитина.
Але, серйозно…
Між Чун Со і Сі Ан вирує інтрига.
-Схоже, вони швидко зблизилися. -Бачите? Я мав рацію.
-Так. -Бачите?
Але в мене все одно відчуття, що Чун Со і Сі Ан просто друзі.
Справді?
Чін Кьон, ти нічого не розумієш.
Ні, це лише тому, що Чжон Со немає поряд.
Вона повернеться до нього.
-Саме так. -Та ну. Не може бути.
Це тому що його там немає.
-Серйозно. -Подумайте.
Вона досі про нього думає.
Наприклад, вона ж не забула, а він нагадав їй про зачіску.
Перш за все зранку вона відчинила двері та згадала про це.
Подумайте.
Він точно їй подобається.
А якби у Сі Ан справді не було почуттів до Чун Со,
вона б спитала: «Що це з ним?»
Саме так.
-Так. -Раніше в неї був такий погляд.
Потім вона вирішила, що це мило.
-Саме так. -Врешті засміялася.
-Кажу вам, їй подобається Чун Со. -Так.
Скажи щось.
-Так, Чин Йоне. -Я досі не впевнений.
Він поряд, тож вона просто мила з ним.
-Ти нічого не тямиш. -Так?
-А коли їси… -Облиш.
-Нема що казати. Незручно. -Так.
Вона витріщалася на нього, поки їла.
-Саме так. -Не в тому справа.
Чун Со і Сі Ан…
-Ти не тямиш. -Серйозно.
-У тебе нема проникливості. -Побачимо, хто не тямить.
-Так. -Ми троє одної думки.
-Серйозно. -Боже, ну ви й нетямущі.
Господи.
-Сі Ан… -Ви нічого не знаєте.
Той дикий бік Чун Со…
Її до нього тягне.
-Її підсвідомо до нього тягне. -Так.
Ви ще побачите.
-Добре? Побачимо, чия правда. -Ти розчаровуєш.
-Побачимо, як він повернеться. -Хто проникливий.
-Подивимося. -Серйозно.
Нарешті вся група об'єднається.
Так цікаво. Сподіваюся, скоро прийдуть.
-Мені теж дуже цікаво. -Скажи.
Хочу побачити, як там Чжон Со.
Мені теж цікаво, як Чжон Со.
Так, Чжон Со і вона.
-Чому? -Між ними щось було.
-Наприклад? -Справді?
Вони дуже довго розмовляли.
-Так, Чжон Со… -Багато часу провели разом.
-Типу… -Схоже, він був зацікавлений.
-Справді? -Сказав, вони зблизилися.
Вона здається високою, так?
Через зріст?
То нам дівчатам усім сісти тут?
-У рядок? -Так.
І дивитися на них отак?
«Ласкаво просимо».
Типу «ласкаво просимо».
-«Привіт». -«Чому так пізно?»
Ми повернулися.
Гадаю, ваші дівчата будуть там, коли ми прийдемо.
Цікаво, які вони.
«Хто це?»
-Сюди. -Але це…
Зажди.
Вона легка.
Тон Хо несе її сумку.
Так.
Дівчатам треба пильнувати.
Вони тут.
Повернулися.
Вони йдуть з…
-Упевненістю. -Так.
Усі на місці.
Дивляться на нас, як сурикати.
Скажи. Такі милі.
-Вона така висока. -Вони наче дуже близькі.
Серйозно.
Привіт.
Вона вже вітається.
-Привіт. -Привіт.
Господи.
-Вона сповнена енергії. -Божечки.
Здається надзвичайно життєрадісною.
Скільки нервів.
О боже.
Привіт.
-Привіт. -Привіт.
Привіт.
-Як ви тут усі? -Сумували за вами.
Нарешті я вас усіх зустріла.
Боже.
Вони такі гарні.
-Боже, як ви тут? -Чудово.
Чим займалися?
Наша новенька.
Чесно, я ревнувала, побачивши, як вони разом наближаються.
Коли Чжон Со прибув,
він подивився на мене й ледь помітно всміхнувся.
У нього було гарно прибране волосся з цим його чубчиком.
Він мав такий милий вигляд.
Я починаю злитися.
-Бачите? -Я ж казала.
-Бачили? -Боже, ви дві.
-Вони геть нетямущі. -Господи.
Вона рада його бачити, бо минуло багато часу.
Не в тому річ. Зустрітися з ним поглядом означає, що її тягне до нього.
-Бачив її обличчя? -Минув час.
-Будь-хто дивився б. -Вона засмучена.
І вона назвала його милим.
-Це означає, що все скінчено. -Так. Гру скінчено.
Я забула про Чжон Со,
але була дуже рада побачити його знову.
Він був першим, із ким я пішла в Рай.
Тож він наче моє перше кохання.
Хіба все не охололо після вогнища?
Що відбувається?
Коли вони тільки-но підійшли,
я помітила, що Тон Хо несе її сумку.
Тож хоча вона була там із двома хлопцями,
у мене склалося враження, що в подорожі вони з Тон Хо зблизилися.
-Як ти? -Тебе не вистачало.
-Два дні минуло. -Так.
-Тебе останнім часом важко побачити. -Сідай.
-Було весело. -Привіт.
-Поаплодуймо їй. -Раді зустрічі.
Мене звати Пак Хе Рін — Хе, не Хє.
Що ви вчора робили?
Це що, інтерв'ю? Про те, що ми робили?
Це таємниця.
Таємниця?
Уперед, розкажіть.
Дівчата.
Ти точно хочеш це сказати?
Це ласкаве звернення.
Тобто що ти…
Це було сміливо.
Вона — щось із чимось.
«Дівчата»!
-Що? -Це було так круто.
-«Дівчата»! -Вона на висоті!
-Боже, я в захваті! -Це оголошення війни.
Вона оголосила війну.
Кінець гри.
Вони зараз оскаженіли.
Одне слово вирішило все.
Уперед, розкажіть.
Дівчата.
-Ти точно хочеш це сказати? -Це ласкаве звернення.
Тобто що ти…
Це було сміливо.
Вона — щось із чимось.
Ти точно хочеш це сказати?
Це ласкаве звернення.
Що ви робили? Мені дуже цікаво.
Я прийшла, а тут нікого.
Нам теж було цікаво, чим ви займалися.
Ми втрьох провели ніч у Раю.
-Ми провели ніч разом. -Справді?
-В одному ліжку? -Ні, в трьох різних.
Чия це кімната?
Моя. Я твоя сусідка.
Що це було?
Вона найбільш енергійна, а я — найменш.
Не може бути.
Я чула, багато людей більш енергійні, ніж я.
Ти це казав.
Ти так казав.
Але вони це приховують.
Правда?
Ми сором'язливі…
-Давно не бачилися. -Чому ти стримуєшся?
Я? Ну, ми…
Мабуть, весело було.
-Вони вже втратили контроль. -Так.
-Саме так. -О ні.
Вона навіть сидить на чолі столу.
Вона така яскрава. Справді як сонце.
Я так довго чекала на зустріч із вами.
Що?
Боже, чому всі такі гарні?
Вона була дивовижна.
Неймовірна.
Вона така енергійна і напрочуд життєрадісна.
Вона така цікава особистість.
Вона така бадьора.
Несподівано вона всіх підзарядила.
Мені бракувало енергії.
Мабуть, я почувалася спустошеною.
Я була виснажена.
Вона дуже жвава і здавалася напористою.
У мене відчуття,
що навіть Тон Хо може нею захопитися.
Безперечно, новенька достатньо чарівна, щоб цього домогтися.
Усі схвильовані.
-Підбирають щелепи з підлоги. -Так.
Нелегко так поводитися з незнайомцями.
Вона й справді унікальна.
-Серйозно. -Хе Рін вирізняється.
-Вона така класна. -Так.
Вона шикарна.
На неї навіть злитися не можна.
-Так. -Це правда.
-Якщо розізлитися, програєш. -Точно.
Бо Хе Рін безневинна.
Програєш, якщо роздратуєшся.
Тому всі просто…
-Розгубилися. -Можуть лише сидіти й дивитися.
Ви роздратовані,
але в такому разі…
-Почуваєтеся, наче ви погані. -Так.
Злитися нема на що. Вона постійно говорить, що вони красуні.
Але дівчата не сприймають це як комплімент.
Вони думають: «Що відбувається? Її компліменти наче удари».
Саме так.
Назвати їх «дівчатами» було сміливо.
-Це точно. -Серйозно.
Це може стати коронною фразою.
-Скажи. -«Дівчата».
-Прямо зараз А Рін… -Це справді сміливо.
Вона вже стресує.
А Рін розтанула під сонячним світлом. Її обличчя красномовне.
-Вона не може сховати почуття. -«Розтанула»!
Так, сонце зараз високо.
А Рін сьогодні здавалася дещо зануреною в свої думки.
Справді?
Бо тебе не було, коли вона повернулася.
Вона сказала, все надто заплутано.
Я хотів із нею поговорити, але вона була вся в собі.
Я не міг до неї наблизитися.
Я беру близько до серця такі речі.
Сьогодні за сніданком,
коли А Рін їла…
Вона їла отак: ледве-ледве.
При цьому дивилася в одну точку перед собою.
Те, що А Рін була заглиблена в свої думки, мене дуже турбує.
Як тобі в Раю?
Мені дуже сподобалося.
-Там добре. -Скажи. Правда ж?
-А як хлопці? -Чому ти обрала саме тих двох?
Чжон Со — мій типаж у плані зовнішності,
а у Тон Хо характер…
-Твій типаж? -Близький до нього.
-Хто тобі більше подобається? -Більше?
Я й досі не визначилася.
Вони обидва дуже…
Якби довелося обрати одного?
Я зараз не впевнена.
Мені обидва сподобалися.
Обидва були молодці.
-Можна спитати, що особливо запам'яталося? -У чому? У подорожі в Рай?
Так, у подорожі в Рай та в них обох.
Але те, що особливо запам'яталося
і те, хто мені більше сподобався, — різні речі.
Найбільше запам'яталося…
Ми плавали на таких надувних штуках.
Які отак трусяться.
-Господи. -У мене обличчя…
-Треба про це спитати. -У Чжон Со.
Ти відчула романтичну іскру?
Однозначно.
З ким?
Із Тон Хо.
Тон Хо?
Ясно. Можна спитати, що це було?
Але відповідати не обов'язково.
Ну…
Не знаю, чи варто це казати,
але в них зовсім різна чарівність, тож мені сподобалося бути з обома.
То ти плануєш бачитися більше
з людиною, до якої ти більше схиляєшся?
Так, бо вони так відрізняються один від одного.
Але хтозна, які в них почуття до мене.
То ти провела з ними день у Пеклі, перш ніж поїхати?
-Так. -А було таке…
Тебе хтось здивував?
Чжон Со трохи…
-Здивував? -Я б не сказала, що здивував, та…
Не думала, що він може бути серйозним, але це правда.
Знову тягне на сон, Сі Ан?
Просто почуваюся виснаженою.
Цікаво, що змусило тебе втратити голову?
-Цікаво, що це було. -Мені цікаво.
Нічого конкретного.
Його характер мені до смаку.
Він спокійний…
-А Чжон Со трохи балакучий. -Так, тож…
Просто загалом сподобалося враження, яке він справив.
У вас були спокійні й глибокі розмови?
Так, мені більше подобаються спокійні, ніж напористі.
Він спокійний.
-Якась спокійна людина. -Тон Хо тут найспокійніший.
Але він може бути і дотепним.
Це правда.
Не було незручно?
Ти провела весь день із самими хлопцями.
Не так уже й незручно.
Схоже, в тебе чудовий характер.
Ніколи ще не бачила, щоб А Рін стільки розпитувала.
-Вона така балакуча. -Так.
Вона вибила двох людей з колії розповіддю про Рай.
У мене голова болить!
Так.
Мені було дуже цікаво, що сталося з Тон Хо в Раю.
Тож я захотіла викликати його на бесіду.
Я спантеличена.
Чесно, я починала вже забувати свої почуття до Чжон Со.
Я трохи схилялася до Тео
і думала, що треба ще раз як слід поговорити з Чун Со.
Але з поверненням Чжон Со
я відчула себе стурбованою і спантеличеною.
Де він?
Там нікого немає.
-Нікого? -Ні.
Твоя правда.
Куди вони пішли?
Вони зараз панікують.
Це точно.
-Справді? -Так, ми так і казали.
-Так, це ми й мали на увазі. -Так.
Чому вона так поводиться?
Тобто — «чому»?
-Ти все бачив. -Чжон Со зник.
-Він розпаковує речі? -Хто?
Тон Хо.
-Так. -Розпаковує?
Почекаймо їх тут.
Привіт.
-Привіт. -Привіт.
-Ви зайняті? -Що?
-Зайняті? -У нас купа часу.
-Правда? -Так.
Залишимося тут ненадовго?
Що далі?
Що?
-Як ви? -Добре.
Нам так цікаво, що ви двоє робили.
Ні.
-Ні? -Геть не цікаво?
Тобто ні. Мені цікаво.
-А по тобі й не скажеш. -Що ви робили?
Хай там як, їх обрали, тож, упевнена, вони чудово провели час.
Ми були вдячні.
Так.
Ми обидва весь час говорили, що вдячні.
-Вона життєрадісна. -Так.
Упевнена, незручно не було.
Що ви робили?
Повернулися й дізналися, що ви пішли,
тож ми здивувалися.
-Чому сумне обличчя? -Усе гаразд.
-Ти втомилася? -Так.
-Гадаю, це тому. -Мабуть, вам так весело було.
Правда? У Пеклі, мабуть, добре було.
Авжеж.
Справді?
У Пеклі було добре.
Поговоримо?
-Звісно. -Ходімо.
-Отуди. -Добре.
Мені треба нанести крем від сонця.
-Ти нанесла? -Ні.
Добре провів час?
Ні.
Справді?
-Ні? -Він сказав «ні»?
-У тебе чубчик донизу. -Що?
-Чубчик донизу. -Так.
Тобі так краще.
Зробив, щоб мати кращий вигляд.
То як воно?
Кататися на водних лижах було весело.
Схоже на те.
Я сам це робив.
І в воду теж сам упав.
Мабуть, було весело.
Не було.
Я не хотів іти.
Хай там що, чула, ви довше за всіх говорили.
-Я? -Так, ви двоє.
Хто це сказав?
Хто тобі це сказав?
-Хто? -Хлопці.
-Що? -Один із хлопців.
Це неправда.
Розмова була коротка.
Ясно.
-Брехун. -Що це з ним? Боже.
Нічого не вдієш.
-Він не може їй сказати. -Справді?
Він не може сказати, що хотів піти.
Він має її втішити.
Він сказав: «Я не хотів іти на водні лижи, і весело не було».
Він може просто називати ці факти.
Але це так жалюгідно.
-Але… -Саме так.
-Згоден. Це недобре. -Так.
-Слова Чжон Со… -Але її треба втішити.
Усе одно, це…
Він зачесав її волосся.
У принципі, я згоден.
Наприклад: «Я добре провів час, чудово поговорили».
Міг так сказати.
-Але він просто збрехав. -Саме так.
Це правда.
У цьому й суть.
Якщо вони зараз будуть зустрічатися, Сі Ан буде дуже засмучена.
Саме так.
Вона б сказала: «Ти казав, що тобі не було весело!»
Спершу…
Боже.
-Вона й справді безневинна. -Така прохолода.
-Так. -Вона така життєрадісна.
-Скажи. -Так.
Уся на позитиві.
Чому ти така сердита?
-Що? -Схоже, що ти сердита.
-Я? -Так.
Зовсім ні.
-Просто втомлена? -Так, просто втомлена.
Ти погано спала?
Ні, чудово.
Цікаво, що сьогодні буде.
-Сьогодні? -Так.
Побудь зі мною.
Авжеж.
Що робите?
Сідай.
Дівчата Чжон Со.
-Точно. Дівчата Чжон Со. -Ти про що?
Схоже, у Чжон Со тепер побільшало дівчат.
Про що ви говорили? Як усе було? Ану розповідайте.
Ми питали одне одного, як було вчора в Раю.
Мене вичитували.
Вичитували?
Ти про що?
-Це неправда. -Чому?
Не знаю.
Чому?
Чому тебе вичитували?
Що?
Що? Твої почуття змінилися після повернення?
-Що? -Твої почуття змінилися?
Жодних змін.
Жодних змін?
Чжон Со прекрасно відповів.
-Скажи. -«Жодних змін».
Так.
Така відповідь будь-кому згодиться.
-Тож… -Він непересічний хлопець.
Він дав таку відповідь.
-У ту коротку мить… -Це вражає.
Це якось…
-Наче зараз усе зміниться. -Сідай.
Коли вони прийдуть? Так довго.
Мені піти?
Чому? Розважайся.
-Я… -Насолодись моментом.
У мене на це не стане духу.
Що ж…
Я хочу спати. Піду подрімаю.
-Що? Хочеш спати? -Я піду в туалет.
Я теж. А тоді подрімаю.
Я з тобою.
Я сьогодні одна не хочу спати? Почуваюся чудово.
Вона така: «Що з тією дівчиною?
-Мабуть, якась квола». -Серйозно, Хе Рін.
-Свята простота. -Так.
Я сьогодні одна не хочу спати? Почуваюся чудово.
Ти небагато спала.
Скільки годин?
-Швидко заснула? -О котрій ми пішли спати?
-Ми рано лягли. -Прокинулись о 5:30.
Я сама не своя.
Геть сама не своя.
Чому?
Побачила Чжон Со і забулася.
Я як сновида.
Я почувалася так само.
Я вже думати про нього забула,
але коли він повернувся, було так приємно знову його побачити.
Минуло стільки часу, що мої почуття знову можуть зазнати змін.
Це надто важко.
Що ж…
Мабуть, у цьому його чарівність.
-Так. -У реальності.
Це треба визнати.
Хоч і біля вогнища…
-Він наробив помилок. -Зазнав невдачі.
Вони обидві по вуха закохалися.
-Божечки. -Хе Чжин теж.
Тепер згоден із нами?
Що скажеш?
Я згоден.
Бачиш? Їй зараз непереливки.
-Ханхе. -Так?
-Ти згоден? -Так.
-Але все ще не скінчено. -Заждіть.
-Її почуття? -Так.
Ні, думаю, у Сі Ан ще багато можливостей.
-Так. -Я не здаюся.
-Саме так. -Будьмо терплячими.
У нас ще є Чун Со.
-Так. -Правда ж?
Що ж то за чарівність така?
Тобто…
Він для них як п'ятизірковий готель?
Знаєш, коли ти там,
усе ідеально, здається, що тебе розпещують.
Таке відчуття випромінює Чжон Со?
Я серйозно думаю, що річ у першому враженні, яке він справив.
Перше враження мало велике значення.
То що сталося? Вранці ти вирушила до Раю…
Так, ми вирушили до Раю і зробили свій вибір.
-Вони всюди, куди б ми не йшли. -Але…
-Нам лише потрібна вода. -Можна нам води?
Авжеж.
Ми вам не завадимо. Уперед.
Тут найпрохолодніше.
Це правда. І сонця тут немає.
-І приємний вітерець. -Ні.
Можемо їх просто з'їсти. Вони чисті.
Один, два…
Зажди. Хлопців тепер шестеро?
Шестеро хлопців і семеро дівчат.
Твоя правда.
Семеро дівчат.
Ти привів одну, тож семеро.
-Я привів? -Так. Ти ніс її сумку.
Я й справді її ніс.
Ходімо.
Бажаю вам обом щастя. Будьте щасливі.
«Бажаю вам обом щастя»!
Хіба це практично не образа?
-Хіба ні? -Безперечно.
Це теж було ненавмисно?
Це точно було навмисно.
На цей раз була зневага.
Бажаю вам обом щастя. Будьте щасливі.
-Приємної розмови. -Дякую.
Куди б ти хотіла піти?
-У нас побачення. -З ким ти хочеш на побачення?
Тут задушливо.
-Навіть поговорити не можна. -Не те слово.
Не думаю, що вона навмисно хотіла здатися гидкою.
Просто вона така.
-Вона жартувала. -На місці А Рін…
Ти б роздратувалася.
Я б розсердилася.
Однак я бачу, як так могло вийти.
Про що ми говорили до того, як нас перервали?
Я збився, коли вони увійшли.
Що ти робив після того, як прийшла новенька?
-Я чула, у вас були розмови віч-на-віч. -Ми справді… Агов.
Йо.
-Чим зайняті? -Просто балакаємо.
-Справді? -Так.
Не проти, якщо приєднаюся?
Влаштовуйся.
Добре.
-Сідай. -Я ще води візьму.
Щоразу, як вони намагаються поговорити, хтось заходить і виходить.
Вони не можуть десь наодинці поговорити?
-Їм треба знайти закуток. -Так.
Усі тут дуріють.
Привіт.
Ми прийшли зробити фото.
Зробімо його разом.
Так, було чудово.
Тихо.
-Самотні. -Що це?
Зберіться зараз біля басейну.
Біля басейну? Знову?
Гратимемо в гру.
Чому знову біля басейну? Я програю.
Що це може бути за гра?
Вони знову зняли сорочки.
Я бачу лише голу шкіру.
Що відбувається? Чому тут нічого немає?
Що робитимемо?
Дуже цікаво, бо тут лише порожній басейн.
Так.
Сьогодні ви зіграєте у парну гру, щоб виграти особливу страву.
Парна гра?
Це парна гра.
Пара переможців обере людину, яка цікавить кожного з них,
і піде на побачення з особливою стравою.
-Ми обираємо. -Ми можемо обрати, з ким піти.
Сьогоднішня парна гра — зривання кепок.
Зривання кепок?
Дівчата мають залізти на спини хлопців.
Пара, яка першою зірве кепку з суперників, виграє.
-Тим, хто вище, легше. -Так.
І тим, у кого довгі руки.
Спочатку визначимо пари.
Хто вибере з коробки кульки однакового кольору, утворить пару.
-Хтось буде зайвим. -Так і є, одна особа не братиме участь.
Однак дівчина, яка витягне сіру кульку,
не братиме участь у грі.
-Це так нечесно. -То це фальшивка.
Господи.
Як жорстко.
Першою кульку витягне Кім А Рін.
-Біла. -Кім А Рін, біла.
Червона.
Чон Ю Чжин, червона.
-У мене блакитна. -Кім Мін Соль, блакитна.
Що? Зажди.
Мені не щастить у виборі наосліп.
-Пе Чжи Йон, жовта. -Господи.
Ще ніхто не витягнув сіру.
Шанс — 33 %.
Вона буде в кінці.
-О ні. -О ні. Заждіть.
Кім Хе Чжин, сіра.
О ні!
О ні.
-Неймовірно. -Повірити не можу!
КІМ ХЕ ЧЖИН НЕ БЕРЕ УЧАСТЬ
-Фіолетовий. -Пак Хе Рін, фіолетова.
І, нарешті, у Сі Ан зелена.
Зелена.
Далі кульки витягатимуть хлопці.
Блакитна. Кім Мін Соль і Ан Чжон Хун.
Жовта. Пе Чжи Йон і Чан Тео.
Зелена. Лі Сі Ан і Кук Тон Хо.
Неймовірно, всі уникнули одне одного.
Червона. Чон Ю Чжин і Кім Чжон Со.
Біла. Кім А Рін і Юк Чун Со.
І фіолетова. Пак Хе Рін і Кім Де Хван.
Як це сталося?
-Скажи. Всі окремо. -Усі по різних парах.
Що сталося?
-Усі впустили одне одного. -Усім бракує хімії.
Вони зосередяться лише на грі.
Грати завзято й перемогти.
Саме так.
Ми мусимо перемогти.
Я така схвильована.
Думаю, ти найміцніший.
-Так і є. Не хвилюйся. -Добре.
Тож мені спокійно.
-Але… -Можна вхопитись за волосся?
-Так, будь ласка. -Тобі так нормально?
Спробуй.
-Дякую. -Чудово.
Тож це може статися.
-Для них це лише гра. -Так і є.
Взагалі-то, може вийти кумедно.
Перша пара.
Чон Ю Чжин і Кім Чжон Со, які витягли червону кульку,
змагатимуться з Лі Сі Ан і Кук Тон Хо, які витягли зелену.
-Щасти. -Уперед.
Ви зможете.
Джентльмени, посадіть дам собі на спину і приготуйтеся.
Починайте за свистком.
Приготуйтеся.
-Ти правша? -Так.
Зажди, не підходь надто близько.
Мені страшно.
Зріст Сі Ан, безперечно, дає їй перевагу.
Мені страшно.
Вона зависока.
-Боже. -Майже злетіла.
Я думав, Ю Чжин сказала, що боїться.
Господи!
Усе.
Зірвала.
Молодець.
-Тримайся. -О ні.
-Зажди! Відпусти її! -Вона впала на спину.
Молодець.
-Молодець. -Боже!
Перемогли Лі Сі Ан і Кук Тон Хо.
Агов!
Вони зависокі!
-Вони дуже високі. -Дуже.
Великий розмах — це перевага.
Вони найкраща команда, бо висока пара.
Наступна пара.
Пак Хе Рін і Кім Де Хван, які витягли фіолетову кульку,
змагатимуться з Пе Чжи Йон і Чан Тео, які витягли жовту.
Ходімо всередину.
-Що це таке? -Бачите? Вона добре плаває.
О так. Але всі вони знають, що у нас великий розмах.
Так.
Господи. Чому вони такі високі?
Раз, два, три.
Агов, полегше з нами.
Полегше? Треба викластися заради особливої страви.
Починайте за свистком.
Приготуйтеся.
Тримайтеся.
-Ні. -Що?
-Боже, що сталося?
Що з ним не так?
-Це Де Хван? -Де Хван…
Це був Де Хван?
Я знав, що так буде.
Господи.
Заждіть…
Зараз час!
Обережно. Він на вигляд нестабільний.
Уперед…
Боже, він злетів.
-Обидва злетіли? -Що сталося?
Назад. Уперед…
Уперед…
-Ми перемогли? -Перемагають Пак Хе Рін і Кім Де Хван.
-Ми перемогли. -Молодець.
Ти молодець.
Я думав, ми виграли.
Де Хван був сміховинним.
Ми ще ніколи не бачили, щоб хтось так випинався.
І це не тому що його штовхнули. Він спіткнувся сам собою.
Останній матч у цьому раунді.
Кім Мін Соль і Ан Чжон Хун, які витягли блакитну кульку…
Ходімо.
…змагатимуться з Кім А Рін і Юк Чун Со, які витягли білу.
Вони досить напружені.
Джентльмени, посадіть дам собі на спину і приготуйтеся.
Він наче такий стабільний, так?
Починайте за свистком.
Приготуйтеся.
-Ви зможете! -Уперед.
Уперед.
Ближче.
-Її голова… -Вона смикнула за волосся?
Кім Мін Соль!
Вона просто…
-Ми перемогли? -Боже! Чжон Хуне, так!
Божечки.
Перемогли Кім Мін Соль і Ан Чжон Хун.
Це було страшно.
-Це було дивовижно. -Добре постаралися.
Небезпечна команда.
Мін Соль трохи…
-Вона молодець. -Трохи загрозлива.
Темна конячка?
Так, темна конячка.
-Треба викластися. -Так.
Останній раунд буде тристороннім змаганням.
Лі Сі Ан і Кук Тон Хо.
Пак Хе Рін і Кім Де Хван.
Кім Мін Соль і Ан Чжон Хун. Приготуйтеся.
Це буде весело.
Добре.
Тут головне — стратегія, так?
-Авжеж. -Так?
Краще втрутитися, коли одна команда вибуде.
Так.
Найкраще змусити дві інші команди битися, еге ж?
Починайте за свистком.
Приготуйтеся.
-Обережно. Можеш іти повільно. -Так.
Праворуч.
Іди.
Чому ви обоє нападаєте на нас?
-Ви це спланували? -Іди.
Чому ви обоє нападаєте на нас?
-Іди. -Ви це спланували?
Іди.
Я боюся.
Бийтеся одна з одною.
-Ні. -Ви це спланували?
Вона добре ухиляється.
Стій.
Нехай собі.
Облиш їх.
Бац!
-О ні! -Молодець.
-Пак Хе Рін і Кім Де Хван вибувають. -Об'єдналися проти нас.
Уперед.
Сі Ан така…
Вони так легко програли.
Покажи, на що здатна, Сі Ан.
Відійди.
Відійди!
Я впала.
Відійди!
Я впала.
-Ні! Мін Соль. -Вона може підвестися.
Агов, зажди!
-Вона вхопила твій капелюх? -Так.
Мені відійти?
Що?
Овва, яка напруга.
Це не жарти.
-У Сі Ан довгі руки. -Так.
-Я піду сюди. -Краще відступити.
Ти надто близько.
Сі Ан навіть не хвилює голова Тон Хо.
-Дівчата не переймаються. -Так.
Ти надто близько.
Ви підійшли надто близько!
Який страх.
Мені так страшно.
-Удар головою? -Серйозно?
Удар головою?
Вони б'ються головами.
Припини!
Молодець!
Перемогли Лі Сі Ан і Кук Тон Хо.
-Де моя кепка? -Отам.
Які ж вони вправні.
Вона була наче бос.
Треба віддати їм належне.
Той удар головою…
Я вся мокра.
Ти молодець, Мін Соль.
Ви обидва.
У парній грі змагалися за побачення з особливою стравою.
Переможці —
Лі Сі Ан і Кук Тон Хо.
Сі Ан перемогла в усіх іграх.
Було так напружено.
Тон Хо був усього лише партнером Сі Ан у грі. Ні більше, ні менше.
-Саме так. -Правда ж?
Вона буквально хапалася за його голову отак.
Але вони перемогли.
-Тон Хо теж може вибрати. -Це правда.
Цікаво, кого мала на думці Сі Ан, щоб так запекло битися.
Здається абсолютно очевидним.
-Так? -Це, вочевидь, Чжон Со.
-Так, це так очевидно. -Але…
Чи не може це бути Чун Со?
Гадаю, ключовим рішенням для неї є або обрати Чун Со зараз,
або пізніше вирушити з ним до Раю.
Ясно.
Не схоже, що ви впевнені.
Але ж Тон Хо теж може вибрати, з ким піти?
-Вони були командою. -Так.
Мені це більше цікаво.
Чи не обере Тон Хо А Рін? Вони не змогли поговорити.
Теж думаю, що він обере А Рін.
Лі Сі Ан, як переможниця,
назви ім'я людини, з якою ти хотіла би піти на побачення з особливою стравою.
Людина, з якою я хотіла би піти на побачення з особливою стравою…
Кім Чжон Со.
Лі Сі Ан обрала Кім Чжон Со.
Приємно провести час на побаченні.
Кук Тон Хо,
назви ім'я людини, з якою ти хотів би піти на побачення з особливою стравою.
Людина, з якою я хотів би піти на побачення з особливою стравою…
Кім А Рін.
Кук Тон Хо обрав Кім А Рін.
Приємно провести час на побаченні.
У Хе Рін спантеличений вираз обличчя.
Так, це відчуття їй невідоме.
Так їсти хочеться.
-Ти була голодна, так? -Вмираю з голоду.
Я теж.
Захоплююся
твоїм бойовим духом.
-Ну… -Так?
Після подорожі до Раю з тобою…
Так.
Було відчуття, що у нас не було справжнього побачення.
Тож я обрала тебе.
Що?
Тому я обрала тебе.
Молодець.
Що ти вчора їв?
-Учора? -Так.
Ну…
Ми були на яхті.
Пили шампанське.
Їли сендвічі.
-Ясно. -Нічого особливого.
Отак він все обставляє.
-Він її втішає. -Пусте діло.
Так.
Учорашнє побачення було веселим.
Хе Рін дуже чарівна й чудова.
Але…
коли я був на побаченні з нею…
я щоразу згадував про тебе, коли ми приходили в нове місце.
І я постійно…
думав про речі, які ми обговорювали й таке інше.
-Тож… -Чесно, я цього не знала.
Якщо чесно,
я не хочу, щоб це було чимось поверхневим.
Я б хотів глибше тебе пізнати.
Ясно.
За весь час тут
мені хотілося принаймні раз повернутися з тобою.
До Раю?
Остання подорож до Раю?
Ну, якщо ти цього хочеш.
Можемо і тричі піти.
Усе вирішено.
Чому ти здаєшся?
Вони будуть парою.
Ханхе, вони залишаться разом.
Ти й справді нічого не знаєш.
-Досі? -Почекай.
-Ще не відпускати? -Чого чекати?
Він сказав нам бути терплячими.
-Зажди. -Ти надовго затримав дихання.
Ти що, глибоководний водолаз?
Ти багато говорила з хлопцями, що лишилися?
Так.
Учора поговорила з Тео І Чун Со.
Але після тих розмов…
більше вони мені не потрібні.
Інші…
З іншими хлопцями мені все ясно.
-Зрозуміло. -От і все.
А ти?
Мені не треба.
Що ж…
Щодо інших дівчат…
Я…
Ось що я відчуваю.
Гаразд.
Він її запевнив.
Він дав їй відповідь.
Ось чому, повернувшись, він сказав: «Усе те не було веселим».
Думаю, він казав їй, що з іншими дівчатами покінчено.
Якщо він це мав на увазі.
Сподіваюся, він це й мав на увазі.
Та якщо він поводиться інакше після слів…
Це було б неправильно.
-Так. -Якщо піде до Хе Рін?
-Серйозно. -До когось іще.
-Це було б… -Так, це…
-Нізащо. -Я хочу сказати…
Цього ж іще не сталося.
Не знаю, що буде далі, але він був таким крутим.
-Так. -Як чоловік…
-Він був справжнім і щирим. -Так.
Спочатку я думав, що його слова наприкінці відчувалися якимись слабкими,
але зараз думаю, це було чудово.
Він сказав: «Ось що я відчуваю».
На його місці я б сказав так:
«Мені не потрібен ніхто, крім тебе».
Я б сказав це прямо.
Але з тактовності до неї така делікатна відповідь
була найкращим вибором.
Це тактовність.
У неї багато чого було на думці.
Якби він дав чітку відповідь…
Вона могла відчути тиск,
тож я думаю, він проявляв тактовність.
Він просто сказав: «Ось що я відчуваю».
Після всього цього ви досі думаєте, що у Сі Ан і Чун Со є шанс?
-Лише трохи заждіть. -Справді?
Скільки разів ви будете мене допитувати?
Я дуже хочу, щоб Сі Ан і Чун Со хоча б раз вирушили до Раю.
-До Раю? -Хоча б раз.
Так.
До речі, а як щодо Тео?
-Сі Ан досі… -Ніхто не хвилюється про Тео.
Сі Ан досі думає про Тео, так?
Точно?
Смачного.
Навзаєм.
-Завдяки тобі я це їм. -Нема за що.
Мені просто пощастило.
Так.
-Сі Ан про все подбала. -Так.
Вона посвітлішала.
-Така радісна. -Підбадьорилася.
Минуло багато часу.
-Вона така відкрита. -Ніколи її такою не бачили.
Він їй дуже подобається.
То що ти робив у Раю?
-Ми так і не закінчили ту розмову. -Твоя правда.
Учора…
я пішов.
-Я пішов… -Ти пішов.
І оком не змигнув, як опинився у гелікоптері.
Але Хе Рін уже була там.
І Чжон Со там був. Вони балакали.
Я привітався і сів.
Вона сіла між нами.
Це був мій перший політ у гелікоптері.
-Ні, не про це. -Так.
«Не про це».
-У нього справді математичне мислення. -Так.
Говорить, як справжній бухгалтер.
Він описує все по порядку.
-Ні, не про це. -Так.
Я просто тобі все переказую.
-Я просто… -Так, по порядку.
Я просто такий.
Потім ми прилетіли.
Це був унікальний досвід.
Шанс дізнатися все про Хе Рін.
Ми багато розмовляли.
То ти думаєш,
подорож у Рай викликає бажання пізнати когось краще?
Часу мало,
тож важко бути впевненим лише після одного дня там.
Та це допомогло зрозуміти напрям руху.
-Чому? -Що?
-Я наче один говорив. -Зовсім ні.
У тебе вчора був особливий день. У мене мало що нового.
Що ти робила?
У нас був вільний час.
Я питаю про тебе.
У мене все було трохи нудно.
Було прикро.
Хотіла більше поспілкуватися, але ситуація цього не дозволяла.
Відчувала розчарування і байдужість.
Ось так.
Просто купа причин змусили мене думати: «Боже, чому все…»
Я думав, ви говорили з іншими і добре провели час.
-Але тоді… -Усе було не так.
Але коли я спитав хлопців із кімнати,
здалося, що ні.
Через це мені стало трохи прикро.
Ясно.
Ось чому я чекала на цей день.
Я чекала.
Але ти повернувся і ніс обидві сумки, у той час як Чжон Со ніс власну.
СЬОГОДНІ ВРАНЦІ
-Привіт. -Привіт.
Привіт.
А ще новенька щось сказала, коли підходила до нас.
Але при цьому дивилася вона лише на тебе.
Тож я припустила, що ви обоє дуже зблизилися й багато розмовляли.
-Я… -Так я подумала.
Що? Чому ти смієшся?
-Він вважає її милою. -Так.
Схоже, Тон Хо легко поряд із А Рін.
Так.
Здається, вони знайшли спільну мову.
Але, залежно від дій Хе Рін,
усе може трохи змінитися.
Досі є така можливість.
Зараз ми визначимо пари, які потраплять на побачення до Раю.
Чому в мене мурахи?
Хлопці вже обрали
дівчат, із якими вони хотіли би вирушити до Раю.
З ПЕКЛА ДО РАЮ
Дами,
назвіть ім'я людини, з якою ви хотіли б вирушити на побачення до Раю.
Я ще не вирішила.
Я теж.
Цей раз важливий.
-Саме так. -Насправді.
Де Хван і Чжи Йон точно підуть, еге ж?
-Так, 100 %. -Підуть.
-Але Тон Хо… -Так?
Досі не можу його розкусити.
Думаю, цього разу він обере А Рін.
Хоча б раз, так?
-Тон Хо. -Так?
Після всього він не обрав би когось іншого.
Гадаю, він принаймні раз піде з нею.
-Так, хоча б раз. -Учора він був із Хе Рін.
-Тео обрав би Сі Ан. -Так.
А Чжон Со?
-Чжон Со… -Мабуть, обрав Сі Ан.
Думаю, він обрав Сі Ан, бо якщо іншу…
-Якщо так, йому кінець. -Точно.
Вороття немає.
Якщо він так зробить, навіть не згадаю його ім'я.
-Тобто… -Тоді Чжон Со…
«Той хлопець».
Ти досі ведуча.
-Так не можна. -Вибач.
Її слова зрозумілі.
Упродовж останньої розмови з Сі Ан він розставив крапки над і.
-Він прояснив свої почуття. -Так.
Проблема в Сі Ан.
Думаю, Сі Ан обере Чжон Со.
Я так не думаю.
-Зараз той момент. Настав час. -Час для Чун Со. Так.
-Час прийшов. -Справді?
Черга Чун Со?
-Сьогодні. -Це Чун Со.
Справді?
-Я на це довго чекав. -Це Юк.
-Це точно. -Ти впевнений у цій жахливій здогадці?
Думаю, вона обрала Чжон Со.
-Ні, це Юк. -Не його?
ВИЗНАЧЕННЯ ПАР ДЛЯ ПОБАЧЕННЯ В РАЮ
Почнемо з вибору Чон Ю Чжин.
-Щасти. -Чому я завжди перша?
Не знаю, які почуття у Ю Чжин.
-Ю Чжин? -Гадки не маю.
Так.
Ю Чжин потрібен хтось спокійний і стабільний.
ЧОН Ю ЧЖИН
Людина, з якою я хотіла б вирушити до Раю, — це…
Кук Тон Хо.
Чон Ю Чжин…
Оскільки ми з Тон Хо не мали достатньо часу для розмов,
я сподівалася, що він обере мене, щоб ми отримали нагоду поговорити.
Але Тон Хо не знає, що в неї такі почуття, так?
Вона їх не висловлювала.
Чон Ю Чжин…
ні з ким не утворила пару.
Повертайся до своєї кімнати.
Чон Ю Чжин…
Хтось її обрав.
…не утворила пару.
Повертайся до своєї кімнати.
Вони всіх оповіщають отак?
…ні з ким не утворила пару.
Повертайся до своєї кімнати.
Це так публічно оголошуватимуть?
-Це так жорстоко! Я зараз розплачусь. -Серйозно.
У мене досі мурахи. Господи.
Я повернулася пізніше, ніж очікувала, еге ж?
Аж ніяк.
Що тут за серпанок?
Я користувалася спреєм.
Вибач.
То ти не знаєш, хто тебе обрав, а хто ні?
Схоже, ні хлопці, ні дівчата не знають.
-Знають лише ті, хто обере одне одного. -Вони підуть.
ПАК ХЕ РІН
Пак Хе Рін.
Зроби свій вибір.
Людина, з якою я хотіла би вирушити до Раю, — це…
Кук Тон Хо.
Саме так.
-Я знав, що так буде. -Тон Хо справді популярний.
Хоч я і ходила до Раю з ними обома вчора,
мій інтерес до Тон Хо дещо зріс.
Подумки я повертаюсь до нього.
КІМ А РІН
Людина, з якою я хотіла би вирушити до Раю, — це…
Кук Тон Хо.
Тепер усе залежить від вибору Тон Хо.
Пак Хе Рін…
Кім А Рін…
Чи утворять вони пари?
-Тон Хо виходить. -Так.
Що?
Усе буде скінчено, якщо він обере Хе Рін.
Це буде кінець.
Усе накриється.
Ходімо.
-Ходімо. -Ходімо.
Отак!
Нарешті.
Вони йдуть.
Боже.
Не важко?
Важко.
Хочеш, я понесу?
Давай розважатися.
«Давай розважатися».
Це було так ніяково.
То ти не плануєш розважатися?
Та ні, розважимося. Бі-біп.
Вона така щаслива.
Це «бі-біп» вийшло милим.
Хоч колись вони мали піти.
-Саме так. -Точно.
Нарешті…
-Що? -Нарешті черга А Рін.
Дві дівчини, які обрали Тон Хо, не змогли піти.
Не впевнена, чи це спека, чи мій гнів.
Гадки не маю.
Тон Хо?
Так, я знала, на що йду.
Я знала, коли обирала,
тож думала, все буде гаразд.
І все одно…
Це не так.
Я мала рацію, що нічого не вийде, тож почуваюся гірше.
Бачити А Рін
такою схвильованою, чого я раніше в ній ніколи не помічала…
Це трохи засмучувало.
У мене невдала зачіска? Можете поглянути? Надто старомодно?
-Ти завжди розпускала волосся. -Чудово.
-Справді? -Так.
Браслет не пасує, так?
-Нічого? -Так.
Це занадто?
Я розумію, що вона йде до Раю.
Хотілося б, щоб вона просто пішла тихо.
«Тихо».
А Рін заслуговує на щастя.
-Так, увесь час… -Так.
-Це її перший раз! -Так.
-Вона була тиха. Це точно. -Не могла зарадити.
Я розумію, що вона йде до Раю.
Хотілося б, щоб вона просто пішла тихо.
Я так нервую.
Навіть до останньої миті, коли вона взувалася…
Як туфлі?
Стрічки задовгі?
-Усе чудово. -Вони милі.
Побачивши, яка вона схвильована
і почувши, що вона утворила пару з Тон Хо…
Мені було неприємно.
Звісно, радіти вона не може.
-Я розумію. -Так.
Але А Рін справді ставила багато запитань.
-Так. -Так.
Хоча б туфлі обери сама.
Ти ж бачиш, як почувається Ю Чжин?
Наша кімната — «кімната Тон Хо».
Бо ми втрьох сусідки.
Коли випаде нагода,
я точно виграю і перша заговорю з Тон Хо.
Хе Рін зараз виглядає трохи сердитою.
Так.
-Зараз вона здається сердитою і рішучою. -Це так.
ПЕ ЧЖИ ЙОН
Людина, з якою я хотіла б вирушити до Раю, — це…
Кім Де Хван.
Нарешті час для цих двох.
-Хочемо дізнатися ваш вік і професію. -Вони підуть.
Це твій перший раз?
-…Кім Де Хван. -Саме так.
-Розважайся. -Кім Де Хван.
Виходь надвір.
Він як мала дитина.
Такий милий.
Думаєте, Де Хван народився в 2005 році?
Схоже на те.
-Ходімо сюди. -Ходімо.
-Сюди? -Так, обережно.
-Як тобі на підборах? -Добре.
Гарна погода.
Нарешті ми вирушаємо до Раю.
-Скажи. -Так.
КІМ ХЕ ЧЖИН
Кім Хе Чжин.
Зроби свій вибір.
Кого, на вашу думку, обере Хе Чжин?
Не впевнений.
Ти був із нею в Раю.
Ви не зблизилися?
Та зблизилися.
Людина, з якою я хотіла б вирушити до Раю, — це…
Ан Чжон Хун.
Один раз я була в Раю з Чжон Со,
але з Чжон Хуном ми були втрьох.
Я подумала, що наодинці з ним було б по-іншому,
тож обрала його.
Кім Хе Чжин…
ні з ким не утворила пару.
Повернися до своєї кімнати.
Кого обрав Чжон Хун?
-Сі Ан? -Так.
Схоже на те.
У мене на серці важко.
Мабуть, вона старалася, збирала речі.
КІМ МІН СОЛЬ
Людина, з якою я хотіла б вирушити до Раю, — це…
-Юк. -Юк?
Чун Со такий загадковий.
Не знаю.
Я не знаю, які в мене зараз почуття.
КІМ МІН СОЛЬ
Людина, з якою я хотіла б вирушити до Раю, — це…
Чан Тео.
Що?
-Заради бога, що? -Що?
-Що відбувається? -Що це таке?
Це просто означає, що вона хоче лишитися.
Навряд чи він обрав її.
Після вчорашньої розмови з Чун Со найбільшим висновком
стало те, що він сказав, що цікавиться Сі Ан.
Це дало мені зрозуміти, що мені не варто чіплятися за Чун Со.
Найцікавіша людина після Чун Со — Тео.
Тож він став мені цікавим.
Кім Мін Соль…
не утворила пару.
Повернись до своєї кімнати.
Боже, Мін Соль.
-Привіт. -Овва, привіт!
Я казала, що мені не треба довго збирати речі.
-Цікаво, кого обрала Сі Ан. -Кого вона обрала?
-Юк. -Це Юк.
Цього разу це Юк.
Я теж обираю Юка.
Лі Сі Ан. Зараз твоя черга.
Виходь надвір.
Щасти.
Вона остання?
Вона остання.
ПІВ ГОДИНИ ТОМУ
ЛІ СІ АН
ТЕО, ЧЖОН СО, ЧЖОН ХУН І ЧУН СО ОБРАЛИ СІ АН
Чотири голоси.
-Завойовниця сердець. -Не те слово.
Чотири хлопця з шести обрали її.
ЛІ СІ АН
Краще б я не обирала.
Краще б ні.
Людина, з якою я хотіла б вирушити до Раю, — це…
Це важливе рішення.
-Це буде Юк. -Юк?
Я й справді не знаю.
Людина, з якою я хотіла б вирушити до Раю, — це…
Юк Чун Со.
Хіба Рай не страшне місце?
Тепер ясно, чому всі радять сюди завітати.
Було краще, ніж я очікувала.
У НАСТУПНІЙ СЕРІЇ
Схоже, Тон Хо зараз дуже зайнятий.
Деякі дівчата хотіли з ним поговорити.
Було весело? По-іншому?
Я хочу піти з тобою.
Я в житті не зустрічав таких, як вона.
Ти не можеш вирішити після подорожі до Раю зі мною?
Я про це як слід подумаю.
Оскільки я знаю, що хтось у кімнаті теж має почуття до нього,
мені трохи некомфортно.
Хто подобається тобі найбільше?
Прямо зараз — Тео.
Тому я вагаюсь.
Хочеш квітку?
Для мене це завжди була ти.
Я досі так відчуваю.
Я віддаю перевагу Сі Ан.
Треба було обрати тебе на початку.
Для мене взагалі є місце?
Хочеш піти в Рай?
Звісно, хочу.
Думаю, тоді я й стала впевненішою.
Ти не надто поспішаєш?
Що?
То були обійми?
Від цих двох я просто божеволію.
Такого ми ще не бачили.
-Господи! -Що?
Переклад субтитрів: Ганна Волошина