LEE SI-AN
ČUNG JOU-DŽIN
KIM MIN-SEOL
BE DŽI-JEON
KIM HJE-DŽIN
KIM A-RIN
PARK HE-LIN
KIM TE-HWAN
KOOK DONG-HO
DŽANG THEO
KIM DŽONG-SU
JUK DŽUN-SEO
AN DŽONG-HOON
PEKLO PRO NEZADANÉ
Jít spát je docela škoda, ne?
Jo, možná bychom mohli probrat ještě něco.
Jít takhle spát je trochu zklamání.
Jaký jsi ze mě měla první dojem?
- Co? - Tvůj první dojem ze mě.
Byls jako zvíře.
Zvíře? Kvůli vlasům?
Ne, i kvůli tomu, jak ses choval.
Tu chemii mezi nimi jsem vnímal, ale tohle jsem nečekal.
Tohle je chemický výbuch.
Probouzejí představivost.
Každopádně nevíme jistě, co se opravdu stalo.
Ne, nevíme.
Kéž bychom se zbavili těch peřin.
Nemají tam nějaké průhledné?
Kvůli těm peřinám… Bože. Jsou tak otravné.
Co se vlastně stalo?
- Viď? - Ty peřiny…
- Jo. - Překážejí.
A Si-an doposud v Ráji s nikým v jedné posteli nespala.
Tohle je poprvé.
A to neplatí jen pro ni.
- Ale pro oba. - Jo.
Oba se sobě navzájem otevřeli.
Tahle noc bude pro ty dva obrovským milníkem.
To předpovídáme všichni.
Není v podstatě hotovo?
- Viď? - Ano.
- Vážně. - Souhlasím.
Si-an mu zcela otevřela své srdce.
Ale je to Si-an…
To je fakt.
Není to konečné, ale dostal se na první místo.
Je ve vedení.
- Ale ostatní stále závodí. - To ano.
- Pořadí se může kdykoliv změnit. - Mohou se dostat zpět do vedení.
7. DEN
RÁJ KIM A-RIN A KOOK DONG-HO
Teď mi začíná docházet, že jsme v Ráji.
Jo.
Včerejšek byl tak…
Nepůsobil skutečně.
Včera se mi hezky povídalo.
Jo, byla to zábava.
Od našeho prvního rozhovoru je to jiné.
Bylo to jiné.
Bylo mi dobře.
Jsem s tebou uvolněný.
Ne. Když jsme spolu mluvili poprvé, přišels mi nudný.
Ale působils jako klidný člověk
a během rozhovoru jsi mi přišel přemýšlivý.
Když jsme včera byli v pohodě a mluvili spolu…
Už nepůsobím přemýšlivě?
Co?
- Ne, o to nejde. - Ale povrchně?
To vůbec. Bylo to…
Asi máme stejný smysl pro humor.
- To je úleva. - Jo.
- Povídání musí být sranda. - Jo.
Fakt se mi nechce zpátky.
Počkej tady a začni uklízet.
Všechno ukliď.
Předtím jsi takový nebyl. Aspoň na začátku…
Přijdu si podvedená.
Podvedls mě. Něco se pokazilo.
RÁJ LEE SI-AN A JUK DŽUN-SEO
- Noc skončila. - Je tu ráno.
Co se asi stalo?
Spalo se ti dobře?
- Mé oči… - Jo.
- To slunce tak září. - Jo.
Nemůžu dýchat.
- Co? - Nemůžu dýchat.
Leží mu na paži?
Fakt?
- Ano. - Máš pravdu.
Leží mu na paži.
Kdo jsi?
Vtipkuju. Ani nic nevidím.
- Ještě si pospi. - Co?
Umyju se první.
Já z těch dvou zešílím.
- Viď? - Počkat, kamery…
Natáčely kamery celou noc?
- Nic se nestalo… - Nemělo by.
- Jsou tam kamery. - Jsme dospělí.
Džun-seo je ale z kluků nejmladší.
Jo, to je.
Myslela jsem, že Džun-seo je plachý a rezervovaný člověk.
- Ale v posteli… - Naopak.
Asi platí, že tichá voda břehy mele.
Je to zvíře.
- Nakonec se z něj stalo zvíře. - To jo.
- Připravený? - Jo.
Jak vypadám? Dnes jsem se poprvé hezky oblékl.
- Sluší ti to. - Jo?
Počkej.
Trochu se bojím.
Je to trochu děsivé.
Fajn.
- Džun-seo, chtěls… - Ano.
Narovnat vlasy a přidat trochu objemu, ano?
- Kolik to má? - 200 stupňů Celsia.
200 stupňů Celsia?
Budu mít z vlasů koště.
- Ne, takhle se narovnají. - Fakt?
- Počkej. - Co?
Budou moc rovné.
- Seď v klidu. - Počkej.
Seď v klidu. Nejdřív je všechny narovnáme.
Jsi si tím jistá?
- Počkej, nehýbej se. - Jdou dát lépe za ucho.
Baví mě to.
- Tohle přidá na objemu? - Jo.
Vypadám jako upravený pes.
Hele!
- Hele! - Je ze mě rocker?
- Hele. - Je?
Mám pohazovat hlavou?
Ukaž.
Hele, seď klidně.
Vydrž chvíli.
Zvedni bradu.
Podívej.
Hezky to rovná vlasy.
- Viď? - Jo, je to super.
Co myslíš? Líbí?
Je to v pohodě.
- Fakt? - Jo.
S dlouhými rovnými vlasy…
vypadám čistě a nevinně.
Kluci se do mě zamilují.
Jsem v maléru.
Dnes tam bude osm holek.
Jsi tak otravný.
Co myslíš?
- Není to špatné. - Určitě?
Dobrá práce.
Je vedro.
Strávit spolu noc dělá obří rozdíl.
Ráj měl obrovský dopad.
Obrovský.
Páni, máš narovnané vlasy.
Jsou tak jemné. Jako u štěněte.
- Jako štěně, že? - Jo.
Připomínáš mi našeho psa.
V zrcadle jsem vypadal jako vyfintěný pes.
Máš jemné a hezké vlasy.
Rovné vlasy ti sluší.
Vypadals trochu divoce, ale teď působíš krotce.
- Asi ho zkrotili. - Z vlka je štěně.
- Díky, Si-an. - Jasně.
Mám veškerou pozornost.
Bože, jak se tohle vůbec stalo?
Si-an a Džun-seo se teď v podstatě vracejí jako pár.
Ano. Myslím, že už není cesty zpět.
- Džun-seo je v tom až po uši. - Jeho pocity se nezmění.
- Souhlas. - O Si-an to platí také.
- To ano. - Jo.
- Protože… - Ano.
Spali v jedné posteli a ona mu ležela na paži, což…
Jasně.
- To je něco. - To je.
- Jo. - Je z toho dost unesená.
Ale pořád může zaváhat.
- Souhlas. - Jo.
Každý má jiné standardy.
Si-an si může myslet, že fyzickému kontaktu s ním odolala.
Ale asi se jí to líbilo.
- Jo. - Kdyby ne, nikdy by…
Ale jde o to, že ona žádný kontakt nezahájila.
To ne.
- Takže je šance, že se nechá ovlivnit. - Jo.
Proto si myslím, že pořád není jasno.
PEKLO
Jsem neklidná.
Proč? Co tě žere?
Myslím, že by bylo fajn si dnes pořádně promluvit.
Upřímně? Já a Dong-ho jsme moc šancí na rozhovor neměli.
- Určitě to udělejte dnes. - Kromě druhého dne.
A A-rin asi už ví všechno, ne?
- O čem? - O tvých pocitech.
Jo.
Lézt si do zelí s oblíbenou spolubydlící může být mrzuté.
- Předtím mi to nevadilo. - Jo.
Spíš než mrzuté
mi to přijde k naštvání.
Je logické, že jsi naštvaná.
Co mám dělat?
Až se A-rin vrátí,
nechci poslouchat, jak se měla.
Tak neposlouchej.
Určitě o tom začne.
Tak ji nežádej, aby začala.
Určitě o tom bude mluvit.
Nechceme to vědět.
Vážně nechceme,
obzvlášť když se to týká někoho, kdo se mi líbí.
Co asi dělají?
Ty nemáš hlad?
Ani trochu.
- Proč? - Mám kocovinu.
- Kocovinu? - Jo.
Proč jsme tolik pili?
Pili jsme fakt rychle.
Včera to do nás padalo snadno.
- To je fakt. - Jo.
- Jsou tu. - Co?
- Jsou tu brzy. - Viď?
Zdravím.
Čágos.
Ahoj.
Co to jíte?
Jsou tu dřív, než jsem čekala.
Jo, mysleli jsme, že se vrátíte kolem oběda.
- Jen jste se flákali? - Co jste dělali?
- Ahoj. - Ahoj, bavili jste se?
Ahoj.
Panebože.
Snídali jste?
Ano.
Díky.
Byla to zábava?
- Byl jsem tolikrát… - Proto?
Pili jsme jen vodu.
Asi z té kocoviny umřu.
Tohle musíte slyšet.
Kolik jste toho vypili?
- Co jste pili? - Beze srandy.
Pili jsme 80% whisky.
- Říkalas, že nepiješ. - Půl lahve.
- Vypili jsme to. - Půl lahve?
Očividně mluvil každý sám.
Spali jsme a mluvili. Každý sám.
To nebyl rozhovor. Jen jsme něco říkali.
Nejdřív mluvila ona, pak já.
Spali bychom. Jenže on na mě mluvil, tak jsem odpovídala.
- Dva různé hovory. - Pak jsme zase spali.
Nezajímalo mě to, ale zároveň jsem byla zvědavá.
Vážně jsem nechtěla vědět, co dělali.
Ale samozřejmě jsem byla zvědavá.
A co vy dva?
My jsme plavali.
Bože. To musela být zábava.
Bylo to strašně studené.
- Fakt. Mrzla jsem. - Fakt?
Vždyť plavání nesnášíš.
- V bazénu? - Ale plavali jste?
Chodili jsme kolem.
Něco jako při té hře.
- Bylo to studené. - Ledové.
- Takhle jsme se klepali. - Jo.
Ale to, že jsem tam byl poprvé…
- Jo. - To je fakt.
Měli jsme úžasné jídlo.
Jen jsme jedli a pili.
- Ty dvě to nechtějí slyšet. - Přesně.
Jaké to bylo?
Co vám mám povídat?
Dong-ho úplně zářil.
- Ne, tak to není. - Jo, jasně.
Ale hodně jsme si povídali.
Asi to má rád.
- To je překvápko. - Jo.
To máte společné, ne?
- Taky ráda mluvíš. - Jo.
- Miluju to. - To ano.
Myslím, že si to užil jako já.
Asi vám to klape.
Proto to bylo super. Měla jsem tolik nových pocitů.
Hodně jsme vtipkovali.
Vážně jste se sblížili.
Jo, asi jo.
- Jet do Ráje vážně vše změní. - Asi jo.
Proto asi všichni říkají, že musíš jet.
A co ty, He-lin?
Už jsem se rozhodla.
Už? Jsi rozhodnutá?
- Rozmýšlela jsem se mezi dvěma kluky. - Jo.
Ale po hovoru s Džong-suem jsem rozhodnutá.
Vybíráš Džong-sua?
Ne, to si nejsem jistá.
To vám asi ještě nemůžu říct.
Dobře.
Si-an, honem povídej. Co bylo potom, co jste tak pili?
- Nejde mi to do hlavy. - Ne.
- Co? - Ne, tak to nebylo.
Jen jsem se trochu dojala. To je vše.
Proč ses dojala?
Možná to fakt nedávám?
Je to tak vtipné. Jsem moc zvědavá.
Hodně jsem toho v sobě zadržovala
a Džun-seo pořád…
- Vytáhl to z tebe? - Jo.
Vytáhl ven emoce, které jsem zadržovala.
Uklidnil tě?
Pořád říkal, že mám být upřímná.
Aha.
Předtím jste ve vrtulníku seděli před námi.
Na chvíli jsem usnula a pak jsem otevřela oči.
A když už jsem je chtěla znovu zavřít,
viděla jsem to.
Džun-seo popadl Si-an za hlavu a dal si ji na rameno.
Je to tak.
Lekla jsem se.
Dělala jsem, že nic nevidím, a zase zavřela oči.
Pak jsem si pomyslela, že jste se vážně sblížili.
Džun-seo dokáže zařídit, že je z něj člověk unesený.
Bez váhání si dělá, co chce.
Z toho je asi člověk unesený.
Dokonce přijde a rovnou vám řekne, že se mu líbíte.
A je to. Prostě jen tak.
Na ničem jiném nezáleží.
Po návratu z Ráje
mám pocit, že se vše vyjasnilo, takže jsem víc v klidu.
Často se stalo, že se mi rozbušilo srdce.
Můj zájem o něj vystřelil do nebe.
Takhle to dopadlo.
Jak sis popovídala s Te-hwanem?
- No tak, povídej. - Prozraď nám to.
Pili jste večer?
Jen trošičku šampaňského.
Ale ti dva mě naštvali.
Upřímně…
My měli jen večeři a šli si zaplavat.
A v posteli jsme si řekli jen pár slov a usnuli.
Ale Si-an říkala,
že s ní mluvil celou dobu, co leželi.
Ale oba byli úplně opilí.
- Fakt? - Jo, takže…
Jen opile plácali.
Jo. Vždyť přece pili whisky.
Mám taky jet do Ráje a dát si whisky?
Vážně.
Stejně bych ji nezvládla pít.
Asi na Džun-sea hodně myslíš.
Není to jasné?
Skřípu zuby.
- Tak co, Te-hwane? - Bylo to super.
- Jo? - Vážně.
To je úžasné.
Hodně jsme si povídali.
Řekli jsme si o všem, co jsme zažili
od začátku až do včerejška v Ráji.
Vzpomínali jsme, jak jsme se míjeli.
Taky jsme probrali, jak randíme.
Byla to fakt zábava. Hodně jsme mluvili.
Pořád jsem přemýšlel, jak čas letí.
Jo.
Dnes budou muži soutěžit ve hře…
Jde o Ráj.
…o rande v Ráji.
Všichni se shromážděte u zápasiště, prosím.
A je to tu.
- Bude to síla. - Jo.
Džun-seo a Theo.
- Pravda. - Bude to síla.
- Myslím, že i Džong-hoon se bude snažit. - To jo.
Vážně budou zápasit?
Tohle bude velmi fyzický souboj.
- To tedy ano. - Viď?
Panebože.
Už jdou.
Proč jsem taky nervózní?
Dnes budou muži soutěžit ve hře o rande v Ráji.
Ženu na rande do Ráje si mohou vybrat jen tři nejlepší,
a to podle svého pořadí.
Dnešní hra je…
- Zápas. - Jasně.
Já věděla, že to bude zápas.
Prohrává ten, kdo se první dotkne země jakoukoliv částí těla nad kolenem,
nebo ten,
kdo šlápne mimo kruh.
Tři vítězové předkol postoupí do finále.
Stačí vyhrát jedno kolo.
- Jo. - Máš pravdu.
Zásadní budou dvojice.
O dvojicích se rozhodne losováním míčků.
Kim Džong-su, vytáhni si míček, prosím.
KIM DŽONG-SU - ZELENÝ MÍČEK
JUK DŽUN-SEO - ČERVENÝ MÍČEK
DŽANG THEO - ŽLUTÝ MÍČEK
Každý má jiný.
KOOK DONG-HO - ČERVENÝ MÍČEK
Je to Juk.
Kook a Juk.
- To je drsné. - Ano.
To ne.
To nebude snadné.
ČERVENÝ MÍČEK - DŽUN SEO VS. DONG-HO
AN DŽONG-HOON - ZELENÝ MÍČEK
ZELENÝ MÍČEK - DŽONG-SU VS. DŽONG-HOON
Tenhle míček jsem nechtěl.
Dnešek nebude snadný.
Pro ně je to derby o Si-an.
Musí vyhrát, aby postoupili.
- Oba jsou velmi fit. - Ano.
- Automaticky žlutá? - Jo?
Theo a Te-hwan.
Budou spolu bojovat dvě Téčka.
ŽLUTÝ MÍČEK - THEO VS. TE-HWAN
Zahájíme první zápas.
Kim Džong-su a An Džong-hoon.
Vstupte do kruhu, prosím.
Nedokážu říct, kdo vyhraje.
Panebože.
- Do toho! - Do toho!
- Hodně štěstí! - To dáte!
- To zvládnete! - Hej!
Začněte, prosím, až zazní píšťalka.
Připravte se.
Podívej na jeho stehna.
Jo.
Netuším, kdo vyhraje.
Vypadají vyrovnaně.
To zvládnete.
- Není to sranda. - Síla.
Síla.
Může vyhrát kdokoliv.
Panečku.
Panebože.
Je to jak ve finále.
Bojím se, že vypadnou z kruhu.
- Panebože. - Bože.
Bojím se, že vypadnou z kruhu.
Dívejte na Džong-sua.
Nevím, kdo vyhraje.
- Unaví tě to. - Přesně.
- Jsou unavení. - Vydržte.
Nohy má venku.
Nezkusil žádnou techniku.
- Taková škoda. - Jo.
Vyhrává Kim Džong-su.
Skvělá práce.
Neuvěřitelné.
Na řadě jsou soutěžící s červenými míčky, Juk Džun-seo a Kook Dong-ho.
Vstupte do kruhu, prosím.
To zvládnete.
Do toho.
Nikdy nevíte.
- Dong-ho může být silnější. - Jo.
- Může mu to jít. - Je i vysoký.
Mohl zápasit na střední.
Džun-seo vypadá vážně silně.
- Je super statný. - Jo.
Hlavně si neubližte.
To zvládnete!
Začněte, prosím, až zazní píšťalka.
Připravte se.
To je děsivé.
Jsou jako býci.
Jsou to býci.
Podívejte, jak drží pozice.
Je silnější, než jsem čekal.
- Dong-ho? - Jiná váhová kategorie.
Vyhrává Juk Džun-seo.
Sejmul ho.
Skončilo to bez zranění, což je dobré.
Podívejte tam.
Hele, jaká je tam díra.
- Oba jsou soutěživí. - Hezky.
- Hezky. Dobrá práce. - Super zápas.
To bylo super.
Ani se nehnul.
Očisti si hrudník.
Oba jsou velmi soutěživí.
Je jako býk.
Soutěžící se žlutými míčky, Džang Theo a Kim Te-hwan.
Vstupte do kruhu, prosím.
- Tenhle zápas mě taky zajímá. - Theo.
- Předveď se, Theo. - Theo, prosím.
To zvládnete.
Ale ten výškový rozdíl. Jeden z nich je vyšší…
Být vyšší je výhoda.
- Má Te-hwan sílu? - Má.
Myslím, že to Theovi půjde.
Vypadá silně.
Dlouhé nohy můžou být nevýhoda.
Jo, těžiště je výš.
Začněte, prosím, až zazní píšťalka.
Připravte se.
Kdo to vyhraje?
To zvládnete.
Vyhrává Kim Te-hwan.
Bože, co teď bude Theo dělat?
Stále více zaostává.
Jo, co si počne?
Te-hwan má sílu.
- To bylo rychlé. - Je dobrý.
Tři soutěžící, kteří postupují do finále, jsou
Juk Džun-seo, Kim Te-hwan a Kim Džong-su.
Finálový zápas bude…
- Kdo s koho. - Cože?
- „Kdo s koho?“ - Co to je?
- Kdo s koho. - Cože?
- „Kdo s koho?“ - Co to je?
- Všichni tři najednou? - Všichni proti sobě?
Pokud jeden soutěžící porazí druhé dva a získá dvě vítězství,
hra končí.
…hra končí.
Je to turnaj.
Dělají z toho turnaj.
Pokud všichni skončí s jednou výhrou a jednou prohrou,
můžou zápasit celý den.
- Není to zkouška výdrže? - Ano.
Proto tomu asi říkají „kdo s koho“.
- To bude síla. - Jo.
Zahájíme první zápas.
Kim Džong-su a Kim Te-hwan.
Vstupte do kruhu, prosím.
Džong-su má dobrou rovnováhu.
- Umí udržet rovnováhu. - Jo.
A působí energicky.
Energie je tady zásadní.
Začněte, prosím, až zazní píšťalka.
Připravte se.
Bože.
- Nohy od sebe. - To je ono!
Šel po vnitřní noze.
Chce udělat otočku?
Panebože.
- Panebože. - Co se stalo?
To muselo bolet.
Co se stalo?
Vyhrává Kim Džong-su.
Berou to tak vážně.
Je to síla.
To muselo bolet.
Zahájíme druhý zápas.
Juk Džun-seo a Kim Te-hwan. Vstupte do kruhu, prosím.
Hodně štěstí.
To zvládnete.
Tohle bude zábava.
Myslím, že ho zvedne.
- Hodí s ním? - Zvedne ho a…
Jestli Te-hwan vyhraje, bude to mazec.
Bude zábava to sledovat.
Začněte, prosím, až zazní píšťalka.
Připravte se.
Před ženami, které se jim líbí, je v sázce jejich hrdost.
- Nechat se zvednout je ponižující. - To je.
Te-hwan teď nesmí couvnout.
Páni, vyhrál.
Vyhrává Juk Džun-seo.
- Neuvěřitelné. - Panečku.
Páni, vyhrál.
Vyhrává Juk Džun-seo.
Páni, jsi silák.
- Neuvěřitelné. - Panečku.
Podle očekávání.
KONEČNÉ POŘADÍ, 3. MÍSTO TE-HWAN - 2 PROHRY
Zahájíme poslední zápas.
Kim Džong-su a Juk Džun-seo.
Vstupte do kruhu, prosím.
- Vítěz… - Pojede.
- Ano.
Si-an každopádně znovu pojede do Ráje.
- Ano. - Vypadá to tak.
V první hře byli první a druhý.
Máš pravdu.
Džun-seo?
Myslím, že vyhraje Džong-su.
Ani se nehne.
Nic s ním neuděláš.
Ale nikdy nevíš. Pocítil jsem Džun-seovu sílu.
Když byl můj protivník Džong-su, víc jsem se snažil udělat maximum.
JUK DŽUN-SEO
Dokud proti člověku nestojíte, nikdy nevíte.
A ani mně síla nechybí.
Myslel jsem, že bych mohl vyhrát.
KIM DŽONG-SU
Když prohraješ, ztratíš ji.
- Vážně. - Jo.
Začněte, prosím, až zazní píšťalka.
Připravte se.
Páni, jsou tak stabilní.
Fandila jsem Juk Džun-seovi.
Chtěla bych s ním jet znovu,
abychom spolu strávili trochu víc času.
Je po všem.
- Přehodil ho. - Kdo to byl?
Je to tak.
Vyhrává Juk Džun-seo.
Panečku!
To nebyla sranda.
- To byl pořádný hod. - Jo.
Opravdový zápas.
Máš pravdu.
Je podle očekávání nejsilnější.
Je moc silný.
- Zvedl mě. - Je to býk.
Musí to být únavné.
Viď?
Hra mužů o rande v Ráji.
První je Juk Džun-seo.
1. MÍSTO, JUK DŽUN-SEO - 2 VÍTĚZSTVÍ
Druhý je Kim Džong-su.
2. MÍSTO, KIM DŽONG-SU - 1 VÍTĚZSTVÍ, 1 PROHRA
Třetí je Kim Te-hwan.
3. MÍSTO, KIM TE-HWAN - 2 PROHRY
Odpoledne si tři nejlepší muži této hry
vyberou ženu, se kterou odjedou do Ráje.
Jsem zvědavá, koho si vyberou.
Vážně jsem chtěl jet se Si-an,
ale nemůžu, takže jsem frustrovaný a naštvaný.
Sám pro sebe jsem si kvůli tomu reptal.
Bože, nic mu nevychází.
- Upřímně… - Moc toho nezmůže.
- To vážně ne. - Může jí jedině schovat tašku.
Jedině jí schovat tašku.
To je…
- Jinak to nejde. - Cestovní tašku?
Ano, to je jediné řešení.
Nebo se do ní může schovat.
Jedno z toho.
Je to vážně těžká situace.
- Je mi Thea líto. - Není to lehké.
Odteď si užijte rande s osobou podle vašeho výběru.
Čau.
- Mám rezervaci. - Hodně štěstí!
- S kým? - S Dong-hem.
Jdou rovnou na to.
Musíte ten volný čas využít.
Si-an, pojď ven.
Vyděsils mě!
- Rovnou přišel. - Tak se to dělá.
Musí být rychlý a poradit si.
Kde jsi?
Chceš jít dál?
Jsi tu poprvé, viď?
Jo, u chlapů jsem ještě nebyla.
- Kde spíš? - Tahle je moje.
- Tady? - Jo.
Co je?
- Co? - Co je?
- Cože? - Proč jsi tak divná?
- Je to trapas! Já nevím. - Co?
- Trapas. - Proč jsi najednou divná?
- Cože? - Proč jsi divná?
No?
- Nevím. - Ty jsi snad ještě krásnější.
- Co se stalo? - Je to tu zase.
Chceš květinu?
Schoval jsem ti ji tu.
„Chybělas mi.“
- Odcházím. - Čau.
Tohle si vezmi s sebou.
Co?
CHYBĚLAS MI!
- Překvapení. - Panebože.
Je to jeho specialita.
Chtěl jsem ti říct, žes mi chyběla, ale styděl jsem se.
Proč jsi najednou tak divná?
Nevím.
Co nevíš?
Nevím.
Má výčitky.
- Trochu ano, viď? - Jo.
- Má je. - Souhlas.
Protože Theo je fajn chlap.
- Přesně. - Takže…
Hodně váhá a cítí se zmatená,
ale on jí sděluje stejné pocity už od začátku.
Myslím, že je jí to upřímně líto.
- Bolí tě hlava? - Jo.
To je pochopitelné.
Jsem zmatená.
- Zmatená? - Jo.
Kvůli čemu? Svým pocitům nebo…
Jo.
Nemáme moc času, takže prostě dělej to, co chceš.
Pro mě…
jsi to byla vždy ty.
Což neznamená, že na mě máš pořád myslet.
Je to tvůj život a tvá volba.
Líbíš se mi, takže budu samozřejmě…
moc rád, když si mě vybereš.
Ale nechci na tebe tlačit
nebo ovlivňovat tvé rozhodnutí.
Rozumíš mi?
I kdyby výsledek nebyl takový, v jaký doufám…
Jo.
Byl bych samozřejmě smutný. Pobrečel bych si ve sprše.
Zatraceně.
Dělám si srandu.
- Určitě to víš… - Jo.
Ale na první místo dej své vlastní myšlenky, spokojenost a štěstí.
- Jo. - Jo.
- Dobře. - Jo.
Nenech se do ničeho tlačit.
- Věř intuici. - Jo.
Jo.
Tys na mě nikdy netlačil.
- Vždy… - Jo?
Tobě jsem nejvděčnější.
Bože, Theo je prostě…
Je až moc úžasný na to, aby ho nechala.
Je obdivuhodný.
- Je to tak. - Jo.
Cože?
- Theo. - Výměna.
Cože?
Pojď ven, Theo.
Já? Ne Si-an?
Jděte na rande, vy dva.
- Ti dva si jdou promluvit? - Asi s ním chtěl mluvit.
Kolik jste si toho teď se Si-an řekli?
Vypadá to, že má o čem přemýšlet.
Jo.
- Řekl jsem jí, ať si dělá, co chce. - Jo?
Že stejně ničeho nelituju.
Si-an má o čem přemýšlet.
Viď?
Nebudu zacházet do podrobností.
- Ať ti to řekne ona. - Jo.
Myslím, že to bere vážněji, než bych čekal.
Takový postoj se mi líbí.
Jo.
Tak jsem si řekl, že bych to s ní
- mohl zkusit taky. - Jo.
- To mě včera napadlo. - Jo.
Chtěl jsem ti to říct.
Za celou dobu
jste se na sebe hodně napojili a hodně jste si povídali.
- Jo. - Je to tak?
Tak proto.
Myslím, že její city k tobě jsou docela silné.
- Jo. - Ale každopádně…
- Udělám, co budu chtít. - To bys měl.
Půjdu do toho naplno jako správný chlap.
Doufám, že uděláš totéž.
- Já už to dělám. - Jo?
Abych byl upřímný,
své city k ní často vyjadřuju už od úplného začátku.
Když mi Si-an vešla do srdce,
zamkl jsem za ní, aby se tam už nikdo jiný nedostal.
Ale upřímně? Když to vezmu opačně,
Si-an může kdykoliv odejít.
Dveře se otvírají zevnitř.
Takže podle mého názoru…
- Je to její volba. - Jo.
S pocity druhých se to má tak, že i když ze sebe vydám maximum,
neznamená to, že si mě vybere.
Můžeš udělat totéž a nemusí si vybrat ani tebe.
- Může zvolit třeba i Džong-sua. - Jo.
Každopádně se budeme oba snažit.
Jo, dobře. Musíme do toho dát všechno.
Udělejme maximum.
- Dáme do toho maximum. - To zní dobře.
- Oba jsou skvělí. - Jo, vážně.
- Ti dva jsou tak skvělí. - Jo.
- Ukradla srdce skvělým chlapům. - Jsou úžasní.
Si-an má štěstí.
- Přesně. - Je to vítězka.
Jo.
Je to jako férový a čestný souboj mezi dvěma muži.
Tak to působí.
Jenže ti dva si takhle nikdy nepromluvili.
- To je fakt. - Viď?
- Přesně. - Proto to bylo působivější.
Oba jsou úžasní. Si-an má vážně štěstí.
Ale pokud se do toho připlete Džong-su, bude to milostný čtyřúhelník.
Myslím, že Džong-su
- se do toho bude dostávat těžko. - Jo, v této situaci.
Není tam pro něj místo.
Ale tys říkala, že se Džong-su Si-an líbí.
Řekla jsem, že může zaváhat. Podle toho, co Džong-su udělá, se to může změnit.
Půjde do kolen, jestli se zase ukáže s ofinou dole?
Doufejme, že to se nestane.
Ohledně pocitů Si-an nebudeme vědět až do konce.
- Jo. - Ano.
- Jo. - Až do konečného rozhodnutí.
Ano, souhlasím.
Je to tak složité.
Chceš…
Chceš jít někam konkrétně?
Kam půjdeme?
- Kam chceš jít? - Můžeme kamkoliv.
- Tady ve stínu… - Ráj.
Ráj?
Ztrácím hlas, co?
Jo, to jsem chtěl říct.
- Tady je to fajn. - Jo.
- Ve stínu. - Super.
Jaké to bylo?
- Jaké? - Dlouho jsme se neviděli.
- Viď? - Každý den se tu táhne, co?
Jo.
Je to tak.
- Včera byl můj první den v Pekle. - Jo.
Nudila jsem se.
- Všichni tvrdí, že se bavili. - Kdo?
Myslím, že předstírají.
- Že se bavili? - Já ne.
Fakt?
Jak ses měl?
Ráj…
Bavil ses? Bylo to jiné?
Měl jsem se hezky.
To říkají všichni.
Včera jsem si na cestu do Ráje vybrala tebe.
Nevěděls to, co? Myslels, že si tě vyberu?
Myslel jsem, že to bude Džong-su.
Fakt? Vybrala jsem si tebe.
Upřímně?
Myslím, že mé city se už moc nezmění.
Kolik zbývá dnů? Čtyři? Tři?
Ještě nikdy jsem nikomu takhle přímo o svých pocitech neřekla.
Je zmatený.
- Má to napsané ve tváři. - Je to jasné.
Proč je to tak vtipné?
Váhá.
Když jsi mluvila s ostatními kluky,
nebyl tam nikdo, koho bys chtěla poznat?
Ne.
Mé city k tobě teď
buď zesílí, nebo opadnou.
Jinak to nebude.
Takže jestli dostanu šanci jet do Ráje,
vyberu si tebe.
Mysli na to.
Ale řekni mi, jestli to tak nechceš.
Ale to je…
Ne, chci jet. Chci jet s tebou.
V tom je ten rozdíl.
- V povaze. - Vážně.
- Úplně jím otřásla. - Jo.
Tohle dokáže říct jen He-lin.
Ne, chci jet. Chci jet s tebou.
Jo.
Motá se ti hlava?
Ne, to vůbec.
Musíme být otevření a upřímní.
- Jo. - Jo.
Takhle to prostě cítím.
Tady jste.
Bože, Jou-džin.
To je Jou-džin.
Tady jste.
Ahoj.
Taky s ním chci mluvit.
- Promluvme si. - Jsi oblíbený.
- Až vy dva… - Nejsem oblíbený.
Kde chceš počkat?
Mám tě zavolat?
- Uděláme to tak? - Jo.
- Budu odpočívat v našem pokoji. - Přijdu tam.
Dejte vědět, až skončíte.
Tak zatím.
Jo, Jou-džin s ním chce mluvit taky.
- Jo. - Snad taky dostane šanci.
Konečně našla odvahu.
- Ano. - Jo.
Co bych měl správně udělat?
Řeklas, co si upřímně myslíš,
tak bych to měl promyslet a dát ti vědět, ne?
To budu ráda.
Budu ti vděčná, ale…
Nehledě na tvé pocity si myslím, že názor nezměním.
Jo, určitě
ti dám vědět.
Dobře. Máš o čem přemýšlet.
- Díky. Pojďme. - Jo.
Jdeš za Jou-džin?
- Asi bych měl. - Jo.
- Vrátím se. - Ahoj.
- Ahoj.
- Sluší ti to. - Co jste dělali?
- Díky. - Ne, myslel jsem…
Co?
Myslel jsem Te-hwanův ohoz do Ráje.
Vypadá hezky.
Tobě to taky sluší.
- Cože? - Ano?
- Já… - Co?
Řekl: „Sluší ti to.“
Tak jsem mu poděkovala, jenže on myslel Te-hwana.
- Tobě to taky sluší. - Díky.
Pojďme si promluvit.
Jaké to bylo?
Neměli jsme možnost si promluvit
a tys byl mezitím v Ráji dvakrát.
- Jo. Tak naše časová osa skončila. - Jo.
- Zase ta jeho zatracená osa. - „Časová osa.“
- Je to muž čísel. - Čas je pro něj důležitý.
Byla jsem fakt zklamaná.
Bývám docela upřímná.
- Takže… - Jo, to jsi.
Budu ještě přímočařejší.
Takže…
Protože jsem čekala tak dlouho,
ode dneška budu tvrdě makat na tom, abych tě získala.
- Ale… - Jo.
Ale pokud jsi si ze svého pohledu
svými city jistý, nemuselo by se ti…
líbit, kdybych zašla moc daleko.
Mohlo by to být i neslušné.
Takže to se chystám udělat,
ale pokud ti to nebude příjemné…
Upřímně? Není to nepříjemné.
Jsi vždy milá a ohleduplná.
- Jo. - Ale zajímá mě jedno.
Choval jsem se nejasně a nejednoznačně, že jste všechny…
Provedl jsem něco?
Vůbec ne. Jen jsme všechny myslely na své ideální typy.
S A-rin jsem o tom moc do hloubky nemluvila,
ale krátce jsem to probrala s He-lin.
Řekla, že povahově se její ideální typ
hodně shoduje s tebou.
Každopádně s tebou obě byly v Ráji.
- Máš pravdu. - Já tu šanci nedostala.
- Jo. - Jo.
Máš pravdu.
Jo, ony už jely.
Asi se budu muset rychle rozhodnout, abychom měli všichni klid.
Fakt? Tajně jsem doufala, že to tak rychle nebude.
Tajně jsem doufala.
- Pomoc. - Rozhodneš se,
až se mnou pojedeš do Ráje, jo?
Přijde mi, že jsem jediná, co nic neví.
Je to trochu zklamání.
Pokud to ještě není hotové
a ty se pořád rozhoduješ…
Kdyby ses za těchto okolností rozhodl hned,
asi bych byla zklamaná.
Takže tajně doufám, že se ještě nerozhodneš.
Pokud jeden ze tří vítězů vezme do Ráje A-rin,
ráda bych, aby se mnou Dong-ho v Pekle strávil nějaký čas o samotě bez ní.
To mě okamžitě napadlo.
„Mohl by někdo odvézt A-rin na chvíli pryč?“
Rychlé rozhodnutí jí nedává šanci.
- Jo. - Ano.
- Nemýlí se. - Jo.
Pokud se rozhodne hned, odmítne ji.
Nevytvořili si žádné pouto.
- Jou-džin se vyjádřila skvěle. - Ano.
A Dong-ho nechtěl nikoho tahat za nos.
Jou-džin si na něj myslela, jen nevyjádřila své pocity.
Dong-hovi to ani nedošlo.
Najednou mu tři ženy říkají, že se jim líbí.
Znervóznilo ho to.
Myslel si: „Provedl jsem něco?
Vodil jsem je za nos?“
Ale tak to není. Je prostě hodný.
- Jo. - Jo.
Proto se všem tak líbí.
Jak ti je?
Dong-ho má teď vážně napilno.
Byly tam holky, co s ním chtěly mluvit.
Vypadá to, že Jou-džin a nová hráčka se k němu přiklánějí.
Jeli spolu do Ráje, ne?
Je tak oblíbený.
Takže jsi byla v Ráji s oblíbeným chlápkem.
Už jsem si povídala dost.
Myslím, že teď není správné oslovit Džun-sea jako první.
Myslím, že teď je ten správný čas to zkusit.
Procházejí kolem.
Kdo je to?
Nevím. Nevidím tam.
Džun-seo…
Vidím jen Džun-sea.
Ten vedle něj je Džong-su?
Theo to být nemůže.
- Co? - Proč si nepovídáte?
Ty už máš rozhovory za sebou?
Jo, některé.
Fakt?
Pojď dál.
Co se děje?
Kde máš dnes sluneční brýle? Vyměnils je za normální.
Vážně?
Jaké to tu je, Min-seol?
- Tady? - Bavíš se? Jo.
- Tady v Pekle? - Jo.
Je to zábava.
- Ano? - Jo.
Dnes jsem si užila hru.
- Ano? - Byla to zábava.
Vypadal jsem dost dobře, co?
Bože.
Jo, bylo to super.
Min-seol má na ruce ponožku?
- Fakt? - Pustíte to znovu?
Bože.
Jo, bylo to super.
- Fakt? - Je to ponožka.
Je to vážně ponožka?
- Má na ruce ponožku. - Je to náš benjamínek.
- Roztomilé. - Je roztomilá.
Bože, ani štěně by nebylo tak roztomilé.
Jsem Juk Džun-seo.
- Cože? - Jsem Juk Džun-seo.
Juk znamená šest, sedm, osm, devět…
Šestku jsem nikdy neměla moc ráda.
Myslíš, že pojedeš do Ráje?
Jo.
- Fakt? - Jo.
Musíš si věřit.
Už jsi mluvil se všemi?
Ještě ne. Chystám se na to.
Tak jdi.
Tak pojď, jdeme.
Dobře. Bože.
Podívejte, jak je šťastná.
- Je tak čitelná. - Jo.
Min-seol říkala, že zůstane tady.
- Ale nakonec odchází. - Máš pravdu.
- Panebože. - Bože.
Je jako malé dítě.
Cože?
V čem?
- V tom, jak se teď usmíváš. - Přesně.
- Před chvílí jsi měla depku. - Jo.
„Bože!“
- Pak si namaluješ rty. - „Bože!“ A najednou…
„Je to docela opruz.“
Vrátím se.
- Chceš jít dozadu, nebo tamhle? - Jasně.
- Jsi v pohodě? - To si piš.
- Fakt? - Zvykla jsem si.
Všude nosíš tuhle kabelku. Je to roztomilé.
Taky mi sluší, ne?
- Nemyslíš? - Jo. Tak si ji nech.
Vezmu ji.
Díky.
Máš o mě pořád starost?
Myslíš, že jsem si nezvykla?
Trochu.
Je mi fajn.
- Fakt? - Jo.
- Jen… - Jo.
Když s kluky trávím čas, poznám, jací jsou.
Pokud mě nezajímají, nemusím s nimi mluvit.
Kdo tě zajímá?
- Můj výběr? - Jo.
Kluci o tom nemluví.
- Fakt? - Ne, nemluvíme o tom.
Zajímáš mě ty a Džong-hoon.
Džong-hoon? Trochu tě zajímá?
No…
Chápu.
Chceš si ještě promluvit s Džong-hoonem?
Ne, už ne.
Takže tos chtěl vědět.
Fajn, chápu.
Ptal se mě na Džong-hoona.
Na to, co si o něm myslím.
Proč to chtěl vědět?
- Cos dělal včera? - Včera?
Prý jste pili whisky.
Včera jsme si dali večeři a drink. To je vše.
- Fakt? - Jo.
Trochu jsme si povídali.
- Pils whisky? - Jo.
- Byla 40%. - Slíbils, že si ji dáme spolu.
Byla to whisky.
Ale nebyl to Johnnie Walker.
- Tu jsi ještě nepil? - Ne, byla to jiná.
- Upřímně? Nevyznám se v tobě. - Ve mně?
Blížíme se ke konci, ale neříkej mi to.
Dobře.
- Pokazil bys to. - Pravda.
To si podle mě myslí všichni.
Musí být fajn pořád jezdit do Ráje.
- Teď to bude počtvrté, viď? - Jo.
Chceš jet do Ráje?
Samozřejmě.
Říkám to celou dobu.
- Proč? - Co?
Proč?
Je tam zábava a máš víc času než tady si popovídat a navázat spojení.
- To je fakt. - Jo.
Fajn, rozumím.
Můžu si to vzít s sebou?
To jako vážně?
- Chtěls mluvit jen o tomhle? - Jo.
Jsi suchar.
Ptal… Ptal ses jen na to, co zajímalo tebe!
Ty… Co to s tebou je? Tak fajn.
Džun-seo?
Myslím, že vybere mě.
Včera jel se Si-an. Nepojede s ní znovu.
Neměl by dnes jet ještě jednou se mnou?
Jestli mě nakonec nevybere, bude mi skrz tohle fakt trapně.
Kam jdeš, Si-an?
Promluvme si tady.
A jsme tu.
Bože.
Panebože.
Máš zase kudrnaté vlasy.
Jo, dal jsem si sprchu, byl jsem strašně zpocený.
Dalo mi tolik práce je narovnat.
Viď?
Nečekal jsem, že budem soutěžit v pravé poledne. Ani jsme neobědvali.
Bylo to působivé. To uznávám.
- Bylo? - Jo, naprosto.
Uznávám, že to bylo super.
Chceš jet dnes znovu?
- Udělej, co chceš. - Jo.
Udělám.
- Jo. - Jen se ptám.
- Dobře. - Jo.
Samozřejmě, že chci.
Rozumím.
Bože.
Já…
Upřímně? Chtěla bych s Džun-seem jet znovu.
Mám pocit, že by se tentokrát mohlo stát něco zvláštního.
Min-seol se zeptal na totéž.
- Jo. - Jo.
Ta, kterou nevybere, bude rozhodně naštvaná.
Si-an i Min-seol.
S Min-seol to bylo jiné.
Zeptal se, jestli chce jet, a pak ten hovor ukončil.
Vyznělo to jako:
„Jo, dnes tě vezmu s sebou.“
Ale pokud si ji nevybere, tak…
Bude to trapas.
V jejích očích by to z Džun-sea udělalo pěkného pitomce.
Takže myslím, že dnes do Ráje vezme Min-seol.
Ale pak mluvil se Si-an.
Řekla mu, ať si dělá, co chce, ale že by taky chtěla jet.
Kdyby to neřekla, myslím, že by vybral Min-seol.
Ale Si-an to řekla jasně.
- Jo. - Přesně.
Myslím, že Džun-seo nemá na výběr a vezme Si-an.
Jestli Si-an jasně řekla, že chce jet,
ale on nakonec vybere Min-seol,
Si-an může být trochu v šoku.
- Ano. - Jo.
Ale Džong-su asi vezme Si-an,
takže je stejně předurčena do Ráje jet.
- Pravda. - Jde jen o to s kým.
Přesně tak.
Během hry jsem si všiml, žes nevypadala moc dobře.
Dělal jsem si trochu starosti.
Fakt?
Najednou se mi zamotala hlava a byla jsem trochu mimo.
Nesmíme tě nechat na slunci.
- Ale jsem v pohodě. - Měla bys jet do Ráje.
Bože.
Vybereš si mě?
- Samozřejmě. - Fakt?
- Jo. - Aha.
„Samozřejmě.“
- Samozřejmě. - Fakt?
- Jo. - Aha.
- Proč? - Nechceš jet s někým jiným?
Ne. Myslelas, že jo?
Ne, to ne, ale…
Chtěla jsem zmínit jednu věc.
Jo.
No…
- V Ráji jsme byli teprve včera. - Jo.
- A neber to špatně. - Dobře.
- Ale dnes jsi dostal šanci jet znovu. - Jo.
A celý účel ježdění do Ráje spočívá v tom…
- Víš… - Že poznáváš lidi?
- Jo, je to kvůli tomu, abychom… - Jo.
…se lépe poznali.
Jo.
Takže jsem to tu dnes chtěla probrat.
- Jo. Abych tě nevybral? - Předtím…
Ne, o to nejde…
Dá se to říct přímo takhle?
- Možná bys měl jet s jinou. - S jinou?
Protože ti to pomůže zjistit, jestli se tvé city nezměnily.
Jo.
Upřímně? Nikdy nevíš, ne?
- Fakt? Myslíš? - Samozřejmě.
- Myslíš, že se změní? - Mohly by.
Nebo ti mezitím
budu tak moc chybět, že budeš myslet jen na mě.
Je to šance, jak to zjistit.
Tak to mám zkusit?
Udělej, co chceš.
Jen ti to dávám vědět.
- Je to jen návrh. - Ale…
Co když si znovu vyberu tebe?
No, pak…
Moc ráda s tebou pojedu.
- Aha. - Jo.
Poděkuju ti a pojedu s tebou.
- Fakt? - Jo.
Nebo nechceš jet?
Ne, o to nejde.
- Tak to vůbec není. - Dobře.
- Ale rozumím ti. - Rozumíš, viď?
S nikým jiným sis tu pouto nevytvořil.
- Jo. - Totéž platí pro mě.
Mluvíme jen spolu.
- A většinou jsme jen spolu. - Pravda.
Do konce už moc dnů nezbývá.
Říkám si, že pokud to ukončíme, aniž bychom mluvili s ostatními,
bude to zklamání.
- Pravda. - Jo.
To má být test?
Jak rozkošné.
Proto jsme mysleli, že je tak mladý.
- Přesně. - On i tak vypadá.
To má být test?
- Ne. - Fakt ne?
Myslíš, že je to test?
Jak roztomilé.
Myslel jsem si to.
- Není. - Není?
- Ne. - Fajn, rozumím.
Ale co když opravdu pojede s jinou?
- Ona ho povzbuzuje. - Jo.
- Cože? - S dobrými úmysly.
- Vážně. - Snaží se být ohleduplná.
Není si jím Dži-jeon až moc jistá?
Ne, myslím, že bez jakéhokoliv zlého úmyslu opravdu chce,
aby poznal jiné lidi.
- Byli přece v Ráji už včera. - Ano.
Ale i když to Dži-jeon řekla,
kdybych byla jí,
hluboko uvnitř bych si tajně přála, aby si Te-hwan i tak vybral mě.
- Jo. - Ale nechce na něj tlačit.
- Jsem tak unavená. - Vítej zpět.
Jsem tak unavená.
Co když po tom všem nepojedu?
O čem jste mluvili? Vezme tě?
- Do Ráje? - Jo.
Kdo?
- Džun-seo? - Jo.
Neřekl nic.
- Fakt? - Fakt?
Myslely jsme, že Džun-seo ti to řekne.
Že mě vezme?
- „Jedeme, už je to dlouho.“ - Měli whisky.
Zeptala jsem se, proč ji pil beze mě.
A on má rád Johnnieho Walkera.
Řekl mi, že tuhle značku neměl.
A že bychom měli jet a dát si ji.
Neznamená to, že tě vezme?
Tak to řekl,
ale já stejně nemám ponětí, co dnes opravdu udělá.
Tvůj výběr může změnit to, jak se rozhodne Džun-seo.
Je to možné.
Koho si asi Džun-seo vybere?
Jsem na to zvědavý.
Viď?
Bude to buď Min-seol, nebo Si-an.
Ale jestli Džun-seo vybere Si-an,
koho vybere Džong-su?
- Džong-su? - Nebude to He-lin?
Pouto navázal jen s He-lin a Hje-džin.
„Chceš si zase vyrazit?“
- Podle mě vybere He-lin. - Hje-džin to nebude.
- He-lin? - Souhlas.
- He-lin. - Bude to He-lin.
Ano.
- Nejvíc jsem zvědavý na výběr Džun-sea. - Přesně. Je důležitý.
Nyní sestavíme páry, které půjdou na rande do Ráje.
Vítězové mužské hry, kteří získali rande v Ráji,
Juk Džun-seo, Kim Džong-su a Kim Te-hwan.
Pojďte ven, prosím.
- Bav se. - Bav se.
Díky.
Jdi a bav se.
Zítra nám řekneš, cos měl dobrého.
- Jo, jedu si odpočinout. - Čau.
- Zatím.
Jo, uvidíme se zítra.
Pojďme, první byl Juk Džun-seo.
Jdeme.
Koho si asi vybere?
Dost jsem se nadřela při balení tašek.
Ale jestli mě tu nechá…
Ne, stoprocentně jedeš.
Myslíš?
Dnes skončím v našem pokoji sama!
JUK DŽUN-SEO
KIM DŽONG-SU
Začneme prvním místem, Juk Džun-seo.
Vyber si osobu, se kterou chceš jít na rande do Ráje, prosím.
Rozhoduju se mezi dvěma osobami. Lee Si-an,
se kterou jsem byl v Ráji včera, a Kim Min-seol.
Osoba, se kterou bych chtěl jít do Ráje, je…
Juk Džun-seo vybral…
Pořád si koušu nehty.
Myslím, že to bude Min-seol.
Min-seol. Bude to ona.
- Buší mi srdce. - Je to Min-seol.
Bav se.
Myslím, že pojede Min-seol.
Jo, Si-an jela včera.
- Jo. - Jo.
Osoba, se kterou bych chtěl jít do Ráje, je…
Znásobí to? Pojede se Si-an?
Ani náhodou.
Juk Džun-seo vybral…
Osoba, se kterou bych chtěl jít do Ráje, je…
Lee Si-an.
Jdeme.
- Jdeme hned? - Jo.
Tak jo.
Chci si promluvit.
Měli byste jet.
PŘÍŠTĚ UVIDÍTE
Myslela jsem, že vyjde slunce.
Skoro jsem šla spát.
Tohle je fakt o nervy a psychicky vyčerpávající.
Chtěla jsem jet do Ráje s tebou.
Co? Chceš dnes jet?
Pojeďme spolu.
Jsi tak oblíbený.
Dělá mi to starosti.
Řekla jsem vše, co jsem potřebovala.
Co se děje?
To je šílené.
Ahoj.
Něco je trochu jinak.
Jen trochu.
Cože? On flirtoval?
Ale je to trochu nakřivo… Hele.
- Hele, nejdřív to promysli. - Džun-seo.
Choval by ses ke mně trochu laskavěji?
Nechci na tebe tlačit.
Ale chci, abys na mě myslel.
Dělá mi to starosti.
Chybí ti Si-an, co?
Ahoj, Si-an.
Jak Thea víc poznávám, vidím, jak je upřímný.
Dělám něco špatně?
To, jak jsem zmatená… Že jsem se nezbláznila?
Překlad titulků: Tereza Nesvačilová