LEE SI-AN
CHUNG YOU-JIN
KIM MIN-SEOL
BAE JI-YEON
KIM HYE-JIN
KIM A-RIN
PARK HAE-LIN
KIM TE-HWAN
KOOK DONG-HO
JANG THEO
KIM JEONG-SU
YUK JUN-SEO
AN JONG-HOON
SZINGLIK POKLA
A személy, akivel szívesen mennék a Paradicsomba…
az Lee Si-an.
Lee Si-an.
Ne már!
- Lee si-an. - Mi van?
Én mondtam.
Nagy reményeket fűzött hozzá.
Duplázik.
- Miért kérdezte meg? - Miért?
Miért akarta tudni?
- Igen. - Hiú reményt keltett Min-seolban.
Jun-seo szíve mégis Si-an felé húzott.
Nem lehetett másképp.
Ne már!
- Máris izzad a tenyerem! - És megint!
A fenébe!
Kirázott a hideg.
Menjünk!
- Máris megyünk? - Ja.
Jól van.
Feketében vannak.
Két nap egymás után megyünk a Paradicsomba.
Ma mit csinálunk?
Egészen mást.
- Érzem, hogy más lesz. - Ja.
Azt mondtad, én megyek!
- Tényleg ezt hittem. - Ja.
Ők tegnap is voltak.
- Ugye? - Én jöttem volna.
Mivel tegnap voltak, nagy reményt fűztem hozzá.
- Dehát nem. - Most ez mi?
Kíváncsi vagyok, kit választ Jung-seo.
Mert Si-an elment.
Következik a második helyezett: Kim Jeong-su.
Kérlek, válaszd ki azt a személyt, akivel szívesen mennél a Paradicsomba!
A személy, akivel szívesen mennék a Paradicsomba…
Mit fog csinálni Jeong-su?
Mit?
Sápadt.
Kit fog választani?
Baromira szeretném tudni.
- Hae-lint? - Igen, őt.
Hae-lint vagy téged.
Nem, Hae-lint.
Mert még olyan randin voltak, ahol két fiú volt.
A személy, akivel szívesen mennék a Paradicsomba…
Az Chung You-jin.
- Chung You-jin. - Mi?
- Tessék? - Hogyan?
Mi?
You-jin?
Chung You-jin.
Hogyan?
Igyekezz!
Összecsomagoltál?
Jó, hogy felöltöztél.
- Igyekezz! - Ja.
- Várj! - Érezd jól magad!
Hogyan?
Ez elképesztő!
Biztos arra gondolt,
hogy jól akar szórakozni.
A lány nagyon vicces.
Biztos arra gondolt, jó móka vár rá, ha őt választja.
Mert You-jin vidám természetű.
Ha Hae-linnel vagy Hye-jinnel megyek,
mindketten rájönnek, hogy nincs már hely a szívemben számukra.
És nem szeretném elszomorítani őket.
Inkább elmegyek You-jinnal, és igyekszem jól érezni magam vele.
- Szia! - Helló!
- Szia! - Menjünk, Donald kacsa!
Hozzam a tiédet?
- Kösz. - Add ide a nehezebbet!
Ez nem nehéz.
- Akkor… - Nem, ugye?
Majd én viszem.
Kösz!
Hát ez nem igaz!
Biztos váratlanul érte őt.
Azt kérdezte: „Miért engem?”
Hát ez nagyon érdekes!
Úgy van.
És utoljára következik a harmadik: Kim Te-hwan.
Azt szeretném tudni, hogy Ji-yeont választotta-e.
Ha nem, akkor kíváncsi vagyok, kit.
Azt éreztem, nem én fogok menni.
Mivel már tegnap voltam,
arra gondoltam, hogy ahelyett, hogy megint elmennénk,
lehetőséget kapnánk arra, hogy átgondoljuk a dolgokat.
Szerintem
Te-hwan Ji-yeont fogja választani, mindennek ellenére.
- Igen? - Ja.
És az igazat megvallva, nincs más opció.
Nincs.
Te-hwanhoz senki sem közeledett.
Senki más.
- Senki. - Nem.
A személy, akivel szívesen mennék,
az Bae Ji-yeon.
- Bae Ji-yeon. - Hogyan?
Helyes.
- Úgy van. - Ez aztán…
- Jó lesz. - Igen.
- Boldoggá teszi? - Ja.
- Igen? - Hogyne.
Örülni fog neki.
- Bae Ji-yeon. - Hogyan?
Engem kizárólag Ji-yeon érdekel.
Senki mással nem érezném jól magam a Paradicsomban.
- Szia! - Szia!
Szia!
Kösz.
Sokat gondolkoztam.
- És… - Igen?
Féltem, hogy erőszakosnak tűnök.
A érzései szilárdak.
Most, hogy így alakult, Ji-yeonnak biztos jó.
Azt mondta, válasszon mást, de nem hallgatott rá.
- Jó érzés lehet. - Nagyon.
Igen?
De Ji-yeont is meghallgatva, lehet, hogy Te-hwan rosszul döntött.
Mert?
Úgy tűnt,
Ji-yeonnak szüksége lenne egy kis énidőre,
hogy értékelni tudja az eddigieket.
Ezt úgy közölte Te-hwannal, hogy nem bántotta meg.
De mivel Te-hwan mégis őt választotta, nem ad neki teret.
Vagyis nem tudja rendesen feldolgozni az érzéseit.
Lehet, hogy Ji-yeon számára ez így megterhelő?
- Igen. - Ji-yeon számára
jó lenne, ha maradhatna, hogy gondolkozhasson.
De az is jó, hogy elmegy. Szerintem mindkettő megfelel neki.
Végül Jun-seo Si-annal ment el.
Most, hogy újra kettesben lesznek,
talán letisztulnak Si-an érzései.
Igen.
Tuti, hogy a kémia nagyon ott lesz.
Ja.
Aggódom Min-seol miatt.
Egész nap zsémbeskedni fog.
- Ja, ahogy mondod! - Igen.
Szép együttest választottam.
Vacsoráig rajtam marad.
Olyan kár érte!
- Nagyon cuki. - Én meg…
Paradicsomi öltözet.
Azt hittem, ma eljutok oda.
Direkt erre tartogattam.
Öltözz át!
Mondtam, hogy morogni fog.
Min-seol úgy hangzott, mint egy csiripelő madár.
- Jaj! - De cuki!
Direkt arra tartogattam.
Miért vagy dühös rám?
- Magamban beszélek. - Jun-seo!
Viszlát, baromarc!
Két árva táska maradt az ajtó előtt.
Máris elbőgöm magam.
Mit mondott?
Mi történt?
- De tényleg! - Gyere!
- Azt hittem, te mész. - Én is.
Elmondom nektek, hogy zajlott az egész beszélgetés,
- és nem fogok túlozni. - Oké.
Megkérdezte tőlem, hogy érzem magam a Pokolban,
milyen volt a Szinglik Pokla.
Mondtam, hogy tök jó volt, meg minden.
Kérdezte, aggódom-e valamiért.
Mondtam, hogy nem.
És hirtelen azt kérdezte: „Akarsz menni?”
Mondtam, hogy igen.
Egyértelmű válasz.
Azt mondtam: „Persze hogy szeretnék.”
Én megkérdeztem, hogy ő mit csinált.
Mondta, hogy vacsoráztak meg ittak.
Hogy csak ettek.
„Csak kajáltam.”
Ezt mondta?
Én meg:
„Azt ígérted, hogy elmegyünk, és iszunk whiskey-t.”
„Miért ittál nélkülem?”
Mire ő: „Nem Johnnie Walker volt.”
Ebből gondoltam, hogy velem akar Johnnie Walkert inni.
Szerintetek mi mást jelent ez?
Tényleg semmit?
Szegény lány!
Nem tudnak hazudni.
Ha tetszik egy srác,
- odahívnak pár barátot. - Igen.
És megpróbálnak megerősítést kapni.
Pontosan.
És a barátok mind kinyuvadnak.
- Úgy néznek ki. - Igen.
Szerintetek ez nem pozitív megerősítés volt?
Most izé…
Pedig tök jót dumáltunk.
Mindegy. Csináljanak, amit akarnak!
Bocs, de nem hagyom, hogy szórakozzon velem.
Miért tenném?
- Te már… - Miután…
- Komolyan… - Már kiszórakoztad magad?
Most ezt mondja.
- De ha megjelenik… - És odahív…
- „Hé, Min-seol!” - „Hé!”
„Ne már!”
- „Várj!” - Jöhet a rúzs.
- Olyan édes! - Mintha…
Annyira nyilvánvaló.
- Mindegy, mit csinál… - Nem is!
De igen!
- Igen? - Ja.
Belépett és egyből felültél.
Muszáj volt, hisz feküdtem!
A szájad is mosolyra állt.
„Gyere be!”
Tényleg azt hittem, én megyek.
Min-seol eléggé ki van akadva.
Még mindig zsörtölődik a barátainak.
Hogy: „Nem fura?”
„A Johnnie Walkert is mondtam.”
Meg hogy akármikor.
Így ültek le?
Mi van?
Mi ez?
Nem hallod?
Meg vagy húzatva?
- A fiú odafigyel rá. - Ja.
A lány úgy tesz, mintha nem, pedig figyel.
- Szerintem is. - Igen.
- A szeme sarkából figyel. - Ja.
Én is látom Jin-kyungot.
Itt vagyunk.
- Mi? - Nem.
Jun-seo tök nyugodt.
- Mi? - Jó szórakozást!
Oké.
- Jun-seo aranyos. - A fülessel.
Nem hall semmit.
Menjünk!
Brrr!
- Brrr! Menjünk! - Brrr!
- Kinyitod az ajtót? - Mehetünk!
Szállj be!
Kösz.
- Csukd be az ajtót! - Oké, becsukom.
- Vicc volt. - Oké, kösz.
Menjünk!
Együnk egy csomó finomságot!
Ne már!
- „Pihi!” - „Együnk egy csomó finomságot!”
„Jöhet a pihi!”
A mozdulatot meg kéne tanulni.
Ahogy mondod, Jin-kyung.
- Gyerünk! - „Brrr!”
- Végre! - Itt a kaja.
- Úgy örülök. - Én is.
Kösz a kaját.
Együnk először!
Jó.
Mivel te nyertél,
biztos boldog vagy.
- Én? - Hogy megnyerted a randit.
Szerettem volna idejönni.
Értem.
Tegnap
kavarogtak a gondolataim.
Igen.
Mindig döntéseket kell hozni…
Igen.
Hogy tetszik-e valaki vagy nem.
- Ez nehéz. - Így van.
A listám elején
Si-an áll.
Igen.
Ma
Si-ant választottam volna, ha én nyerek.
- El akartam volna beszélgetni vele. - Értem.
Eddig nem volt rá idő.
Aha.
Te voltál az,
aki segített abban, hogy tisztán lássak.
Mert be nem állt a szám.
Igen…
Azt gondoltam: „Ez a lány nagyon kedves.”
- Igen. - Ezt gondoltam.
Tényleg?
Azt gondoltam, hogy szívesen vagyok együtt egy kedves lánnyal,
- és kiszellőztetem a fejem. - Értem.
Ezért választottalak téged.
- Szerintem jól döntöttem. - Ja.
Szerintem jól döntöttem.
Ja.
Mert…
Közeledünk a végéhez, és belefájdul a fejem.
Az ember küzd az érzelmeivel…
Bírom a fizikai megterhelést.
De ez a mentális stressz kimerítő.
Igaz.
Nos,
hallottuk, hogy beszél Jeong-su Si-anról,
és egyértelmű, hogy számára nincs más.
- Igaz. - Igen.
Eszébe sem jut Hae-lin.
- Senki más nincs. - Ja.
És ahogy beszélünk, elmélyülnek az érzések.
Minél többször elmondja, annál egyértelműbb lesz.
„Si-an az igazi.”
- „Biztosan.” - Ja.
És mivel nem találkoztak gyakran,
a Si-an iránti érzései elmélyültek.
Ez lehet az oka.
Kérdeznék valamit.
Mi az oka annak, hogy Si-an
ennyire vonzó?
Őszinte leszek.
Szóval…
Együtt mentünk először a Paradicsomba,
és a szerelemről beszélgettünk.
És amikor erről volt szó,
megdobbant a szívem.
Egy jó ideje nem randiztam.
Nem hittem, hogy maradt bennem romantikus érzés.
Úgy éreztem, elmúlt az az idő.
De amikor megdobbant a szívem,
elcsodálkoztam magamon.
Kiderült, hogy még képes vagyok romantikus érzésekre.
Egy férfi szemszögéből nézve
Si-annak sok olyan tulajdonsága van, amit egy férfi vonzónak talál.
Értem.
Például?
A macska-szerű arca.
És ha mosolyog, leveszi az embert a lábáról.
- Olyan kedves, ha mosolyog. - Ja.
- Olyan édes egy nő! - Ez igaz.
- Ha nem mosolyog, akkor ijesztő. - Ja.
A férfiak vonzódnak az ilyen nőkhöz.
Értem.
Ha beszélgetünk,
először mindennel egyetért.
- Igen. - De…
Később előtör belőle a makacsság.
Értem.
Így látom én.
Szóval…
Úgy szerettem volna beszélni vele…
Kár, hogy nem tudtam.
De örülök is.
Miért? Mert így van idő összeszedni magad?
Nem, mert nagyon jól érzem magam veled.
Szuper!
- Olyan ártatlan vagy. - Értem.
Egy kis umpa-lumpa.
Szinte szeretném, ha összemennél és felvennélek a vállamra.
Ekkorára?
- És ott csacsognál. - Aha.
- Ártatlan dolgokat súgnál a fülembe. - Csacsogjak.
Én meg mondanám: „Elég!”
Ez haláli.
Jeong-su megnyugodott.
- Ja. - Ja.
Miért tetszik nekem jobban ez a Jeong-su?
- Nekem is. - Ja.
Amikor Si-annal volt, vagy mással,
azt gondoltam: „Mi van vele?”
- Igen. - De most…
You-jin mellett kifejezetten szimpatikus lett.
- Így éreztem. - Ja.
Ha most visszatekintek,
Jeong-su nyugodtnak tűnt.
De valójában izgult.
- Ja. - Igen.
Gondolom, nagyon erősen koncentrált,
- a dolgokra. - Igen.
PARADICSOM YUK JUN-SEO ÉS LEE SI-AN
Ez mesés!
Kösz!
Kiengedjem a hajam? Jobb úgy?
Igen, kibontott hajjal jobban nézel ki.
Egészen más lesz az arcod.
Menjünk!
Milyen, hogy tíz óra után megint itt vagy?
Tíz óra után?
Igen.
Kevesebbnek tűnt.
Pontosan.
Dögfáradt vagyok.
Meghajtottad magad.
Hány meccsed volt?
Csak három.
- Igen, három menet. - Ja.
Olyan sokáig piros a lámpa. És nagy a forgalom.
Macskára vagy kutyára hasonlítasz?
Szerinted?
Macskára?
Igen.
Eltaláltam.
Te meg…
Valami vadállatra.
Miért mondod ezt mindig?
Vadállat.
Ez állati!
Azta!
Te jó ég!
Ez a…
Legjobb idáig.
Kösz.
Jó étvágyat!
„Jó étvágyat!”
Ez a falat a nyertesé.
- Jó étvágyat! - Kösz.
Itt egy kis wasabi.
Szereted?
Nem rossz.
Jól megy a marhahúshoz.
- Jun-seo! - Igen?
- Kóstold meg! - Torma?
Ne az egészet…
Jól megvannak.
Ahogy nézzük őket,
a kis érintések meg egyebek
nem két egymást kedvelő ember érintései.
Párok viselkednek így.
- Igaz. - Ja.
Az előző éjszaka döntő jelentőségű volt.
A kocsiban is volt erre példa…
Bocs!
Nem akartam…
Jin-kyung…
Az állára tette a kezét.
Váratlanul érte.
Egy pillanatra…
- Ezek… - A kis érintések…
Igaz.
Mint hogy megveregette a vállát, vagy etette őt.
- Ilyesmit azok csinálnak, akik járnak. - Természetes dolgok.
- Mintha már egy éve járnának. - Ja.
Az első helyezett jutalma nagyon klassz.
Mondtam, nem?
Mondtam, hogy nyerni fogok.
ELŐZŐ ESTE
Ne agyald túl a dolgot, ne aggódj!
Mi ketten eljövünk még ide.
Holnap biztosan én nyerek.
Mondtam, hogy nyerek, és visszajövünk.
Nem is aggódtál?
- De. - Mi?
- Hülyültem. - Ne már!
- Ha megnyerem a nők versenyét… - Igen?
Majd meglátom.
Hányszor voltál már a Paradicsomban?
- Mi? - Hányadszor vagy?
Ötödször?
Nem is tudom.
Nagy mázlista vagy!
Mikor mondtam…
Szerencsés vagy.
Hát ez nagyon finom!
Nagyon ízlett.
- Fázol? - Igen.
Miért nem hozol sose kabátot?
Mert nem hoztam eleget.
Milyen klassz üveg!
Ha befejezted, menjünk!
- Elállt a szava. - Most.
- Látszik rajta. - Igen.
Jun-seo túl lazára veszi.
Bár ilyen a természete.
- Igen. - Úgy van.
- De nem kéne. - Nem.
- Ez veszélyes. - Elmúlt a varázs.
- Ja. - Mintha nem figyelne.
Miért ilyen?
Ez finom.
- Tegyük fel, nem te nyersz. - Oké.
Hanem második vagy.
És engem kiválasztott a nyertes.
Oké.
Akkor kit hoztál volna ide?
Ha második lettem volna, téged elvittek volna már.
- Ez így van. - Ja.
Örülök, hogy első lettem.
De ha te elmentél volna, és második vagyok,
akkor feltehetően a második lányt vittem volna a Paradicsomba.
- Min-seolt? - Igen.
Miért? Megkérdezhetem?
- Miért őt? - Igen.
Sokat gondolok rá.
- Igen? - Ja.
Láttad, hogy az ajkába harapott?
- Amikor rákérdezett. - Láttam.
Elromlott a hangulat.
De Si-an is gondol másokra.
- Igen. - De hangosan kimondva egész más.
- Igen? - Mármint a másiknak.
- Igen? - Ja.
- Nem is tudtam. - Ja.
Senki sem tudja.
Amikor a Paradicsomban voltunk,
sokat beszélgettünk.
De csak átlagos dolgokról.
Értem.
- Tök vicces volt. - Ja.
- Haláli a csaj. - Ja.
Jó poénokat nyom.
De…
amikor másnap visszajöttünk,
többször is láttam őt.
És úgy tűnt, nincs olyan jó kedve, mint amikor együtt voltunk.
De tagadta ezt.
De tényleg nem volt önmaga.
Drukkoltam neki, mondtam: „Népszerű leszel a Pokolban.”
De nem így történt.
És telt-múlt az idő…
Igen.
És csak azért kerestem őt, mert furdalt a lelkiismeret.
Értem.
Nem tudtam.
Kavarogtak a gondolatok.
Úgy tűnt, többet gondolok Min-seolra, mint hittem.
Őszintén elmondtam Si-annak, hogy eszembe jutott Min-seol.
Ezért nem tudtam teljesen Si-anra koncentrálni a randin.
De…
Marad ennyiben, hogy csak gondolsz rá?
- Nem tudom. - Vagy akarsz beszélni vele?
Vagy ilyesmi?
Nem tudom.
Oké.
- Miért? - Hogyan?
- Miért kérdezed? - Csak úgy.
Miért kérdezed?
- Csak úgy. - Oké.
Miért vagy ilyen izé…
Én is hadd mondjak valamit.
Most nagyon flegma vagy velem.
- Én? Miért? - Igen.
Lehetnél kedvesebb is.
- Igen? - Ja.
Tartózkodó voltam?
Miért nem vagy kedvesebb?
Miért?
Mintha elkényelmesedtél volna.
- Én? - Igen.
Nem ez történt.
Csak…
Hagyjuk!
Nem kényelmesedtem el.
- Úgy nézek ki? - Igen.
Mintha…
Igen?
Nem vagyok kedves?
Gondolom azért, mert fáradt vagy.
Ilyen szoktam lenni.
- Semmi köze a fáradtsághoz. - Igen?
- Ilyen vagy? - Ja.
Oké.
Nem jól csinálok valamit?
Kavarogtak a gondolataim.
Nem tudom, mit érez Jun-seo.
Az első randin egy csomó olyasmit mondott, ami egyértelművé tette, hogyan érez,
és úgy vártam, hogy milyen jó lesz a randi másnap.
De csak ettünk.
Majd azt mondta: „Ha befejezted, akkor menjünk!”
Egész másképp viselkedett, mint az első alkalommal,
és ettől rosszkedvem lett.
- Játszadoznak, nem? - Ja.
- De miért? - Ja.
- Olyan érzés. - Ja.
Mi bajuk van?
Mintha
először intenzív lett volna, és most gyengült.
Si-an így gondolja.
Nagyon közel kerültek egymáshoz.
Mi is meglepődtünk.
- Jun-seónak van min elmélkedni. - Ja.
És Si-annak nem marad más hátra,
- mint válogatni. - Ja.
Nem is tudatosul benne, de folyamatosan értékeli a helyzetet.
- Igen. - Hiszen sokan kedvelik.
Nagyon sokan.
Jun-seo helyében én dühös lennék.
Egyre dühösebb.
Most bosszús.
Igen.
- Én is az lennék. - Bosszús.
Hogy: „Mi baja van?”
- Nem csinált semmi rosszat. - Nem tűri a dolgot.
„Nekem is vannak érzéseim.”
„Vele kell foglalkozni?”
Amikor Si-an azt kérte, legyen kedvesebb,
mondhatta volna, hogy:
„Bocsánat, nem akartalak megbántani.”
És máris rendbe tette volna.
De ehelyett: „Igen?”
Ha így reagálunk, az nem segít.
Vagy tényleg csak fáradt?
Mondta, hogy sokat ivott és másnapos.
De szerintem kavarognak a gondolatai.
Azt mondta: „Ilyen vagyok.”
„Nem csináltam semmi…”
- Semmi rosszat. - „Nem a fáradtság.”
„Ilyen vagyok és kész. Ilyen Yuk Jun-seo.”
- Ja. - Kényes a helyzet.
Fura a hangulat. Nem ilyet vártunk.
Egy kicsit idegesek.
Menjünk?
Fázol?
Igen.
- De nem gond. - Hozzak plédet?
Nem, semmi gond.
Ha ezeket rád teszem, az segít?
- Ja, próbáld meg! - Így?
Betakarlak.
- Parfüm van rajtad? - Nem.
Mi ez az illat?
Nem szoktam.
Sajátos illatod van.
Milyen?
Nem tudom. A természetes illatod.
Tudom, mikor jössz arra.
- Igen? - Jellegzetes illatod van.
Most melegebb van?
Igen.
Nem fázom.
Jól rád terítem.
Oké.
- Most már jól van. - Ja.
- Ilyesmire gondoltál? - Ilyenre?
Most már jobban van.
Magasságos ég!
Nagyon édes a fiú!
Hogy változtál meg hirtelen?
- Mi? - Mármint te.
- Én? - Igen.
- Jó volt az időzítés. - Igen.
- Tegnap és ma. - Igen.
Amikor megérkeztünk a hotelbe…
- Igen? - Olyan méla voltál.
- Én? - Ez jött le.
Oké.
Miért?
- Mélának tűntem? - Álmos voltál?
Hogyhogy mélának?
A szemed álmosnak tűnt,
de mosolyogtál.
- És tépkedted a szirmokat. - Oké.
Ezt csináltad.
- Na és? - Mi?
És ettől beindultál?
Igen, tetszett nekem.
Jó volt nézni, ahogy csak ücsörögsz,
nem csinálsz semmit és nyugodt vagy.
Azt hittem, sokat fogunk ma beszélgetni.
- Fogják egymás kezét? - Igen?
Miért nem fogod rendesen?
- Mi? - Miért nem fogod rendesen?
Tegnap rendesen fogtad a kezem.
Igen?
Szeretem azokat, akik jól kifejezik magukat.
- Akik jól fejezik ki magukat? - Igen.
Hol lehet megtanulni az ilyesmit?
Nem…
- Hogyhogy jól fejezik ki magukat? - Hogy?
Mondják: „Szeretlek?”
- Csak példaképp mondtam. - Szeretsz?
Csak pár alkalommal mondtam ki ezt.
Te jó ég!
Nem muszáj kimondani…
- Nem. - A cselekvés is utalhat rá?
Az az igazi, ha mindkettő van.
Igen?
Komolyan?
Nem sokszor mondtad ki?
Nem.
Ezt látva,
az előző szituban csak évődtek.
- Igen. - Ugye?
Nem kell értenünk.
- Civódás volt. - Komolyan vettük?
Azt akarta, hogy kedves legyen.
Csak ennyit.
- Motiválni akarta. - „Figyelj rám!”
Igen.
- Kedvelik egymást. - Ja.
Csak figyelmeztetni akarta.
Jézusom!
Ó, de klassz!
Darts.
Hogy kell játszani?
Mi írjuk a pontokat?
Mind a ketten írjuk?
Igen.
Egy ilyen helyre jöttünk.
Azta!
Szuper!
Találkoznak?
- Mi? - Itt?
- Mi? - Micsoda?
Mi történik?
Ez állati!
Örülök, hogy látlak.
Jeong-su, haversrác!
- Kedvesem, You-jin! - Mizu?
Most végre iszunk.
Már azt hittem, behalok.
Miért? Mi volt?
A te kólád? Ihatok belőle?
Most hozták! Igyál nyugodtan!
Megrendezték a találkozót?
Hát…
Nem veszélytelen.
Érdekes jelenet.
Nem egy normális dupla randi.
Úgy van.
Nem volt igazi öröm.
Mivel Jeong-su is itt van…
És tesz egy gesztust…
- Ja. - A lány meginog.
- Megint? - Igen.
Váratlan tényező.
Remek időzítés a csábulásra.
Örülök, hogy látlak.
Idekint látni téged…
Igen.
Az első nap…
- is mentünk. - Voltunk a Paradicsomban.
Mi voltunk az első nap is.
Csak máshogy.
Cseréljünk helyet?
- A szemben ülők… - Az elrendezés…
Keresztirányban.
Rajta!
Néznünk kell egymás reakcióját?
Mindkét alkalommal elsők és másodikak lettetek.
- Milyen érzés? - „Vesztettem.”
„Megint vesztettem?”
- Igen, ezt… - Így érzek.
Azt mondta, örök második vagyok.
Jeong-su nem tud legyőzni.
Most az egyszer győzni akartam.
Olyan dühítő.
Amúgy nem gondoltam, hogy You-jint választod.
- You-jint? - Igen.
- Gondoltál rá? - Ő az umpa-lumpám.
Hogy volt ez?
Üvegbe akar zárni.
Miért?
Mi? Udvarolt?
Tök vicces volt tegnap a Pokolban.
Igen?
Szórakoztattam őt.
Csodás ember vagy!
Kösz.
Ezt bóknak veszem.
Aranyos vagy.
Igen.
Megnevettetsz.
Egészségetekre!
- Jobb, mint gondoltam. - Üdítő hatású.
Megkóstolod?
Édes?
Akkor kérek.
Szereted az édeset.
Ha édes, megkóstolom.
Én nem szeretem az édeset.
Ellopta az italomat. Akkor iszom kólát.
- Ízlik? Kérjek még egyet? - Nem.
- Értem. - Nem ízlik?
- Nem. - Nem finom.
Olyan kedves a fiú.
Mintha azt mondaná: „Nézd csak Jeong-sut, és tanulj!”
Ízlik?
- Kérjek még egyet? - Nem.
- Értem. - Nem ízlik?
Milyen? Kétszer egymás után a Paradicsomba menni?
- Csak eszik. - Hagyd abba!
- Egész nap eszik. - Az előbb is kajált.
Ne egyél!
Milyen? Kétszer egymás után a Paradicsomba menni?
Kétszer egymás után,
- ez csúcs. - Milyen?
Tudsz még beszélni? Jól érzed magad?
„Tudsz még beszélni?”
Mire a fiú: „Nem nagyon megy.”
Sokat beszélgettünk.
- Igen. - Ja.
Tök jó.
Sokkal jobb, mint első alkalommal.
Tudsz biliárdozni, Jeong-su?
Játszunk egyet?
Csapatban.
Csak háromszor játszottam eddig.
Tényleg?
Szép volt.
- Nem rossz. - Jó volt.
- Jó. - Te jössz!
A fehér golyót?
A fehérrel találd el ezt!
- Megpróbálom. - Így tartsd…
- Így? - Tudod te.
Tudja, hogy kell fogni a dákót.
Tényleg csak három volt?
- Ezt mondtam. - De…
Jól állt be.
Azt mondtad, háromszor.
Mondtam, hogy ne bízz benne!
Középtől balra célozz!
Ez nehéz lesz.
- Ugye? - Igen.
Nem könnyű.
Ez rohadt nehéz lesz. Nem tudok eltalálni semmit.
Terítsd szét!
Jól hangzik.
Ez merev.
Menni fog.
- Így? - Igen.
Ez is jó módszer.
- Az alsót használd irányzéknak! - Oké.
- Irányzéknak? - Ide!
- Így célozd meg! - Így?
- Csak lökd meg! - Oké.
- Így kell segíteni. - Kedves srác.
- Nagyon. - Úgy van.
- Csak lökd meg! - Szép volt!
El tudod találni a fehéret, hogy bemenjen a másik?
- Klassz! - Jó volt.
- Hé! - Jó erős volt!
Küzdeni kell, még ha nem is megy.
Úgy beszél, mint egy edző.
Pontosan.
- Vezetőedző. - Anyám!
Bajban vannak.
Mit csináljak? Találjam el a sárga csíkosat?
- Nem rossz. - Nem.
- Átmegyek oda. - De…
Ez remek volt!
Ügyes vagyok a fizikai jellegű dolgokban.
- Bizony. - Finoman löktem.
Igen?
Nem?
Egy táncosnő gyengéd lökése.
Halkabban!
Koncentrálni próbálunk.
Csak nyugodtan!
Nem semmi a csaj.
- Ezt most jól kell löknöm. - Még három van.
Szuper volt!
Jó erősen?
Arrafelé guruljon!
Jó.
„Jó.”
Mintha valami verseny lenne.
Jézusom!
Ez a győzni akarás…
Mennyire különbözőek!
Mi az állás?
Ez már verseny.
És nyerésre állunk.
Úgy van.
- Abszolút. - Igen?
Legalább ebben legyőzöm Jun-seót.
Jól van, adjunk bele mindent! Nyerjük meg!
Elfogyott a szerencsém.
Oké.
Már nincs mit belökni.
Csak csíkosakat…
Csapatban még inkább nyerni akarok.
- Persze. - Próbáld meg!
Adjunk bele mindent!
A vesztesek felnyalják a padlót.
Ez egy ferde… Hé!
Megint ez a „hé”!
Ez…
Nem kéne így hívnia, de mégis megteszi.
Nem helyénvaló.
Miért csinálja ezt?
- Olyan idegesítő. - Da-hee kiakadt.
De nagyon.
- Rákattant a témára. - Igen.
Így szokott beszélni.
Beszéld meg velem, mit akarsz csinálni!
Ez a nagy lehetőségünk!
De ez nehéz.
Menni fog. Ügyes vagy.
- Jaja. - Ne izgulj!
- Nem ér el odáig. - Nem?
- Vedd elő a támasztékot! - Mit?
Nem akarom használni az utolsó lökéshez.
Nem gond.
Fel akarod nyalni a padlót?
Bocs.
Azt mondtad, nem akarod…
Hé, gondolkozz, mielőtt cselekszel!
- Lelkesen! - Hagyd már a „hézést”!
- Oké, Si-an. - Szólíts a nevemen!
Errefelé lökd!
Oké, egy kis perpatvar.
Hajrá!
Használjuk ki!
Szép!
Mekkora mázli!
Szép volt!
Ez jó móka volt.
- Hol kezdjék a feltörlést? - Ez jó volt, Jeong-su.
- Igen. - Na, jó!
Jók vagytok.
Nem rossz.
Láttuk, mennyire.
Ebben a felállásban Si-annak nem tetszik, ahogy bánik vele.
Rossz ötlet.
Milyen érzés a második hely?
Nem baj. Az igazi játék az érdekes.
Persze.
De ez így nagyon jó volt.
- Négyesben… - Álmos voltam…
De felébredtem.
- Ja. - Ja.
- Felforrt a véred? - Ja.
A vérnyomásom.
De jó volt.
- Ja. - Jók voltunk.
- Igen. - Nagyon.
- Tényleg jók? - Igen.
- Ki ő? - Miért lenne jó?
Mert finoman tudok lökni. Tudom kontrollálni.
Igen, umpa-lumpa.
You-jin óriási!
Szuper vagy!
Kösz.
Ez finom.
Nem vagy túl vidám.
Nem.
A második hely pocsék.
Ne már!
Anyám!
És utoljára, egészségetekre!
Utoljára!
- Sziasztok! - Helló!
- Érezzétek jól magatokat! - Ti is.
Miért búcsúzunk?
Egy kicsit megsértődtem Jun-seóra.
Lehet, hogy azért…
mert láttam, Jeong-su mennyire kedves.
Eszembe is jutott az első randim vele
a Paradicsomban.
És ekkor jutottak eszembe dolgok.
- Jó volt? - Igen.
Oké.
- És neked? - Nekem is.
Jó volt.
A Paradicsomnak
fontos szerepe van.
A Paradicsomnak?
Igen, nagyon fontos.
- Igen? - Nagyon.
Alapvető fontosságú.
- Ez lényeges mondat volt. - Kihangsúlyozta.
Mit gondoltok mi értett az alatt, hogy: „Fontos szerepe van”?
Jun-seónak üzent.
Azt üzente,
tisztában lett az érzéseivel vele kapcsolatban.
- Valami ilyesmi. - Igen.
Mivel fontos szerepe van,
ezzel akarta figyelmeztetni, hogy jobban kéne viselkednie.
- Hogyhogy? - „Még nem késő.”
„Mielőtt túl késő.”
De nem hiszem, hogy a srác vette az adást.
Igen, ez gond lehet.
Ha valakivel járunk, legalább meg kell próbálni megváltozni.
Többször is szólt.
- Igen. - De ő…
- Ez a szokása. - Hogy lenézi a lányt?
- Nem. - Hanem…
- Ez egy szokás nála. - De a hangnem…
Így él már 30 éve.
- És imád versenyezni. - Nem 30.
Jó, mondjuk húsz.
Ez azt jelenti, nem illenek össze. Szakítani kell.
Ezt jól megmondtad.
- Igen, mert… - Mindenki…
- Látszik, milyen jövő vár rájuk. - Oké.
Nem illenek össze.
- Itt a vége. - „Változtatni kéne a szokásain.”
A beszédstílusán nem tud változtatni.
- Miért véded Jun-seót? - Vele vagy?
Rosszulesik.
„Már 28 éve ilyen vagyok. Nem tehetek róla.”
„És nem is akarok.”
- Mennyi idő kéne hozzá? - Három hónap.
Ha Jun-seónak idő kellett volna, akkor jobban jön ki.
De nem mondott ilyet.
- Azt mondja: „Ilyen vagyok és kész.” - Nem vett vissza.
- És ez egy dupla randi volt. - Ja.
- Pontosan. - Nem esett jól a „hé” megszólítás.
És a másik pár olyan kedves volt.
Nagy volt a különbség.
- Ezért nem jó a dupla randi. - Ja.
A francos dupla randi…
Ez a dupla randi nagy változást hoz.
Nagyon nagyot.
Igen.
PARADICSOM KIM TE-HWAN ÉS BAE JI-YEON
Egy abszolút privát medence.
- Bemegyünk? - Oké.
Finom a víz, nem rossz.
- Tényleg? - Igen.
Nagyon jó.
- Nagyon. - Igen.
Tetszik nekem.
Nagyon helyes vagy ott a vízben.
- Igen? - Igen.
Mint egy kiskutya.
Jólesik beletenni a lábamat.
Igen.
Jaja.
Tök jó.
- Igen? - Igen.
Általában fordítva szokott lenni.
Nem akar bemenni.
Ji-yeon lelkesebbnek tűnik.
- Kérdeztél az álmomról. - Igen.
Mi a te álmod?
A jelenleg munkám során
bevezetek egy kultúrát.
Olyan ember szeretnék lenni,
aki tízezerszeresére növeli
a kultúra iránt rajongók számát.
Szeretném, ha elismernék, hogy általam terjed el ez a kultúra.
Fontos lenne, hogy mindenki tiszteljen, aki szereti ezt a zenét.
Ez az álmom.
Értem.
- Jó nagy álom. - Igen.
Történelmi jelentőségű dolog.
- Úgy van. - Ja.
Én sosem álmodtam ilyesmiről.
Koreában az embereket
sokszor megfosztják attól a lehetőségtől, hogy rájöjjenek, mit kedvelnek.
- Igen. - Ez nem jó.
De manapság egyre többen fedezik fel, hogy személy szerint mi érdekli őket.
- Ezért… - Ja.
Úgy tűnik, Te-hwan szeret beszélni a munkájáról.
Élvezettel mesél a munkájáról.
De csak magáról beszél.
Egy ilyen beszélgetés során a felek kérdéseket tesznek fel egymásnak.
Azon munkálkodom, hogy megosszam a jó zenét az emberekkel…
Az egész róla szólt. Semmi másról.
A vége felé belefáradtam, és nem is nagyon reagáltam.
Azok elismerésére vágyom, akik tudják, mi mindent értem el,
de szeretném, ha azok az emberek mélyen megértenének és elismernének.
Erre vágyom.
Értem.
Ez az álmom egyszerűen fogalmazva.
Oké.
Egyszerűen?
Nem is gondoltam, hogy Te-hwannak ekkora arca van.
Különleges srác.
És a magánéleti célok?
Nem olyan ember vagyok, aki üdvözli a szingli életet…
Oké.
De azért úgy néz ki, arrafelé haladok.
A kedvenc kultúrámnak szentelem az életem…
Úgy hangzik, mintha az adott kultúra elnöke lenne.
- Kulturális miniszter. - Elnök.
Kulturális miniszter.
A kedvenc kultúrámnak szentelem az életem…
- És a barátaimnak. - Értem.
Szeretnék boldogan élni.
Értem.
Ez lényeges.
Hogy boldogan éljek.
Oké.
Ha az ember kedvel valakit, azt mondja neki, hogy szingli marad?
Félreértés ne essék, nem akarok férjhez menni Te-hwanhoz.
De a lényeg az,
hogy elmondtam neki, az az életcélom, hogy legyen egy boldog családom.
Mi az álmod?
- Igen, ezt kérdezted tőlem. - Ja.
- Szeretnék jó feleség lenni. - Oké.
És szeretnék jó anya lenni.
Ez az álmom.
Ez elég nehéz feladat.
Úgy van.
Mondtam neki, hogy férjhez akarok menni, és családot szeretnék.
Eszembe jutott ez,
és tegnap egy kicsit összezavarodtam.
Amikor együtt mentünk valahova,
ő mindig előrement és nem törődött velem.
Már tudom, hogy kell.
- Tudok korizni. - Igen?
Amikor korcsolyáztunk, akkor sem foglalkozott velem,
lényegében egyedül ment körbe.
Ez az igazság a csodásnak mutatott jelenetről?
Ugye?
Csak korizott magában.
KORÁBBAN
- Nagyon koncentrálsz. - Igen.
Rendesen kell enni.
Igen.
ELŐZŐ ESTE
Van valami kérdésed?
- Ha lesz, kérdezek. - Mi?
- Ha lesz, kérdezek. - Oké.
„Ha lesz, kérdezek”?
A legtöbb férfi egyszerű és őszinte…
- De… - Így nem illik válaszolni.
- Igen. - Ja.
- Ha lesz, kérdezek. - Mi?
- Ha lesz, kérdezek. - Oké.
Ha ilyesmit kérdeznek…
- Ja. - Igen.
Lefagyok, nem jut eszembe semmi.
Azon gondolkoztam, hogy tényleg tetszem-e.
A szavaiból ítélve igen,
de egyáltalán nem érzem.
Nem őszinte ez a dolog.
Még nem tiszta a kép.
Olyan fordulat, mint a Hatodik érzékben.
- Ja. - Ja.
Ezért nem akart menni.
Ji-yeon kérte őt, hogy válasszon mást.
- Át akarta gondolni a dolgokat. - Igen.
- Másokkal is beszélgetett volna. - Ja.
De a srác nem vette az adást, és őt választotta.
Ha tényleg tetszene neki,
nem mondott volna ilyet, hogy: „Ha lesz, kérdezek.”
Nem illendő.
- Mindent szeretnél tudni. - Lefagy…
Ha nem jut eszedbe semmi,
akkor se válaszolsz így.
Kamuzol.
- „Minden érdekel.” - „Mi a kedvenc színed?”
„Annyi kérdésem van.”
„Nem is tudom, melyikkel kezdjem.”
- És ezzel nyer egy kis időt. - Igen.
Te-hwan csak saját magával törődik.
A saját maga által felállított szigorú standardot követi
a beszéd és a tettek mezején.
És igaziból
- bemehetett volna a medencébe. - Kellett volna.
- Nem ment be? - De…
- eldöntötte, hogy nem megy be. - Így is volt?
Nem akart a vízbe menni.
Makacs volt, nem tágított.
Úgy tűnik, a második paradicsomi randik nem sikerültek jól.
Nem annyira.
Lehet, hogy nem jók,
de lényeges a megismerés szempontjából.
- Nagyon is. - Igen.
Mind a három pár szétesőben.
- Jaja. - Bizony.
Nem volt paradicsomi a hangulat.
Mindenki gondterhelt.
Igen.
Miért vagy szomorú?
Hogy én? Túl régóta vagyok a Pokolban.
- Nem is tudom, milyen a világ. - Majd holnap.
- Nem hiszem. - Miért nem?
Majd segítünk.
- Miben? - Hogy érted?
Csak nyugi!
- Várj… - Nyugi!
Hogy nevet!
- Megoldja egyedül. - Igen?
Jól vagyok.
Igen? Akkor holnap te mész.
Ne maradj itt!
Rendben.
Csak mondom, nem baj, ha agresszív vagy.
De nem szabad beszélnünk arról, hogy kit választottunk, nem?
- Rajtad áll. - Tényleg?
Ha óvatos vagy, titokban tartod.
Én eddig óvatos voltam, mert azt hittem, nem szabad.
Csak mondd el bátran!
Rajta!
- Mi? - Ki…
Kit választottál?
Kire gondolsz?
Jong-hoonra.
Mi?
Csak úgy hirtelen?
- Hogyhogy? - Hye-jin!
- Tökéletes időzítés. - Bizony.
Most is Jong-hoont választottam.
- Anyám! - Komolyan?
Nem értetted?
- Most? Vagy mielőtt jött? - Király vagy!
- Nagyon. - És…
- Én… - Cseréljünk helyet?
Továbbra is Jong-hoonra voksolok.
Bocsi, nem bírom a nyálas témát.
Jó, hogy megkérdeztem?
- Komolyan. - Nem is tudtam.
Szép volt, Hye-jin!
- Nem volt nyálas. Király volt. - Ja.
Igen.
Nem is tudtam.
Miért nem tudtad?
Igaziból az én hibám.
- Miért? - Nem beszéltem róla.
Inkább csak éreztem.
Nagyon kedves volt velem.
- Hálás voltam. - Már dadog is.
Mert izgatott vagyok.
Láttam, hogy csináltak közös képet.
Akkor beszélek Hye-jinnel.
Ez gyors volt.
- Máris reagált… - Szuper!
- Ez igen! - Szívmelengető!
- Anyám! - De jó!
Hye-jin annyira őszinte.
Nagyon hálás vagyok,
meghatódtam és örülök, hogy rám gondoltál.
Amikor csak látlak,
mindig csinos vagy.
Van valami benned, amitől ellágyul a szívem.
- Komolyan? - Igen.
- El szoktam hinni, amit mondanak.
- Igen. - Légy őszinte!
- Az vagyok. - Nem úgy, mint Jeong-su.
Ő milyen?
Nem érdekes.
Jól van.
Nem tudtam elmondani, de az a sál a nyakadban szép volt.
- Sál? - Igen.
- A nyakadban volt egy sál. - Igen.
Nagyon jól állt neked.
- Igen? - A ruha.
És a tegnapi sárga ruha is csinos volt.
Szóval…
Nem nagy ügy azt mondani, hogy csinos a ruhád.
De nekem még ez is nehezemre esik.
Nem tudtam, hogy szólítsalak meg.
Semmi gond, majd én kezdeményezek.
- Most már oké, menni fog. - Igen?
Most már én is meg merlek szólítani.
Szeretnék…
a Paradicsomba menni veled.
- Velem? - Igen.
Tyűha!
Téged foglak megint választani.
„Jong-hoon.”
Csináljunk egy képet, és menjünk aludni!
- Igen? - Igen.
Kinyújtom a karom.
Oké.
Klassz.
- Nagy hirtelen! - Ja.
Nem gondoltam, hogy ez lesz a Pokolban.
Miután láttuk, mi volt a Paradicsomban,
egy kicsit elszomorodtunk.
És Hye-jin feldobta a dolgot.
- Tényleg. - Ja.
- Most. - Igen.
Jó az előérzetem.
Folytatni fogják.
- Együtt mennek a Paradicsomba. - Igen.
Akartok valakivel beszélni?
Ez a mi időnk, nyugodtan megtehetjük.
Én igen.
Kivel?
- Dong-hóval. - Rajta!
Menjetek! Itt várunk.
Utána lepihenek.
Velünk se akarsz dumálni?
De igen, csak teszek egy kis szőlőzsírt a számra.
- Milyen nyomulósak a lányok! - Ja.
A-rin nem örül.
Sétálni szeretnék.
- Igen? - Szeretsz sétálni?
És te, A-rin?
- Felhős a homlokod. - Kíváncsi vagyok.
Vagyis…
lehet, hogy tévedek,
de sok megerősítést kaptam.
Hae-lin és You-jin a szobatársaim…
Ezért van olyan csend nálatok?
Nem tudok kivel beszélni.
Szeretnék beszélni az érzéseimről, meg mindenről.
De ha ott vannak, nem tudok.
- Gyere hozzánk! - Tényleg nem.
Nem is tudom, mi a helyzet.
Miután visszajöttünk, nem beszéltünk.
- Majd később. - Szóval…
Gondolom, beszélt Dong-hóval.
Nem tudom, visszautasította-e, vagy nem,
vagy csak esélyt akar adni neki.
Szeretném tudni.
Tegnap jöttünk vissza a Paradicsomból.
Az ember elveszíti az időérzéket.
Tegnap kávéztunk.
Reggel.
- Igen. - Ma már ittál?
- Igen. - Jó neked.
Szeretnél kávét?
Nagyon.
Azok voltak a szép napok.
Hogyhogy „voltak”?
Azok voltak a szép napok. Persze most is jó.
Ha a nők versenyeznek holnap,
nem bánnád, ha elrabolnálak?
Mindenképp megteszem.
Úgy lesz.
Én fogok nyerni.
Mi?
Nagyon beindultál.
Holnap én megyek a Paradicsomba.
Menjünk együtt!
Menjünk!
Megint úgy mosolyogsz.
Hogy?
És megint.
Csak zavarban vagyok.
Nem szoktam így mosolyogni.
Nem ismerek magamra.
Hát…
Nem érti a dolgot.
Úgy tűnik, hogy csak Hae-linra mosolyog így.
- Dong-ho! - Igen?
- Nem mondtam, ugye? - Mit?
- Amikor az ideálomról beszéltem… - Igen.
Volt szó az arcról?
- Nem. - Miért nem mondtam?
Szeretem a pirulós srácokat.
Ezt mondtam.
És erre tessék.
Nem vagyok szégyenlős…
Zavarban vagy?
Még sose találkoztam hozzád hasonló lánnyal.
Olyan valakivel, aki ennyire nyíltan beszél az érzéseiről.
Remélem, holnap a lányok választanak.
Aludhatsz a nagy ágyon.
Eddig nagyon élvezem a dolgot.
- Rányomult rendesen. - Igen.
„Rányomult”!
Azta!
- Ez komoly. - Az.
Amikor így csinál, Dong-ho nem tudja, mit tegyen.
Igen.
Hae-lin viccesnek találja.
- Igen. - Szereti ugratni.
Olyan, mint egy képregény.
Van a félénk srác, a főszereplő.
És megjelenik a szuper vidám hősnő.
- Ott tünciskedik neki… - A népszerű kiscsaj.
- Igen. - És…
- „Mizu, haver?” - Ja.
- Ismeritek ezt a fajtát? - Igen.
A fiú nem is veszi észre, de egyre jobban tetszik neki.
- Anyám! - Ja.
Jó sokáig beszélgetnek.
- Kíváncsi vagyok. - Hae-linék?
Biztos beszéltek már előtte is.
Igen.
Ugye?
- Igen. - Láttam őket.
Négyszemközt dumáltak.
Fontos dolgok derültek ki.
Az ő munkahelye
és az enyém egy helyen van.
- Mi? - Ugyanott.
Egy környéken lakunk.
A szüleink is ott élnek.
Igen?
Ugyanabban a hónapban születtünk.
- Ez a sors keze. - Közös pontok.
Ezért lepődtem meg annyira.
De utána inkább izgatott lettem.
Gondoltam: „Ez is?”
Ez a sors keze?
Így volt.
Miután ezeket megtudtam, hatással volt rám.
Ezért még jobban tetszett nekem.
Mindenki bement.
Nem.
- Itt vannak. - Ja.
Menj csak oda, én iszom egy kis vizet!
Visszajöttek.
Sziasztok!
Jót beszélgettetek?
Két vagy három órát dumáltatok.
- Tényleg? - Már hajnalodik.
Hány óra van?
Miért vagytok ilyenek?
Ittatok valamit?
Nem, csak kiszáradt a szemem.
Igen?
Mindjárt felkel a nap.
Már aludni készültem.
Ijesztőek vagytok.
Fáradt vagyok. Majdnem elaludtam.
Ja.
Nem is mosakodtunk.
Csak két órát aludtál, és még elmentél dumálni.
Hát ez jó!
Tök jó itt a Pokolban.
Nektek beszélni kéne.
Nem is mosakodtunk, mert rátok vártunk.
Ha fáradt vagy, majd később beszélünk.
Menjünk!
Tüsszentenem kell…
Vagyis le akar feküdni.
- Fázik. - Csak egy hapci.
- Fázol. - Nem.
Tegnap is reszketett.
Igen?
Menjünk! Amúgy sincs sok mondanivalóm.
Menjünk!
Várj meg!
Menjünk!
Holnap is beszélhetünk.
Mehetünk.
- Fáradt vagy és ásítozol. - Nem is.
- Én… - „Lefekszel?”
Beszéljünk, és utána lefekszem.
Szóval…
- Ti ketten már beszéltetek, nem? - De.
Csak tudni akartam, miért beszéltetek megint. Sokáig voltatok.
Csak gondoltam, meghallgatom, miről volt szó, mielőtt lefekszem.
Csak beszélgetni akart.
Csak hallgattam őt.
Nem nagyon reagáltam.
Így volt.
Értem.
Csak érdekelt.
Jó kifogás, hogy én is beszéljek.
A mai játék után…
nem is beszéltünk, mióta visszajöttünk.
Ez igaz.
Gondoltam, ma rengeteg időnk lesz rá.
- De téged akartak. - Igen.
Itt beszélgettünk, és jött You-jin.
Mondta, hogy ő is akar beszélni veled.
Így van.
Őszintén mondom, nem érdekel, miről volt szó.
Csak…
Azt akartam, hogy tudd, sokat gondolok rád.
Igaziból nem érdekel, mit mondott.
Mert mi…
sokat beszélgettünk
a Paradicsomban meg itt is.
Na, mindegy, ez minden.
Ennyi.
Mi van?
Menjünk aludni?
Még maradhatunk egy kicsit.
Igen?
Nem csinálok úgy, mint aki nem akar.
Tudom.
- Igen? - Ja.
- Ne értsd félre! - Álmos vagyok.
- Álmos vagy? - Igen.
Akkor menjünk!
Nem sokat aludtunk.
Ez a pár sem túl meggyőző.
Fura az egész.
Szerelmi háromszög Kook Dong-hóval.
Ez a mai beszélgetés…
- Hae-linnel? - Nem kéne összezavarni.
Úgy látom, érez valamit Hae-lin iránt.
A-rin is mondta.
Azt hittük, hogy nem elég agresszív.
De a beszélgetés alatt
megtudtuk, hogy sok megerősítést kapott,
ha nem beszél a sráccal, akkor is oké van.
Legalábbis így gondolja.
De ha ezt gondolja, akkor nem elég óvatos, nem?
Dong-ho még sosem tapasztalt ilyesmit.
Nem hiszem, hogy nyíltan megmutatná, hogyan érez.
Még ha tetszik is neki Hae-lin.
PARADICSOM JUN-SEO ÉS SI-AN
Olyan kényelmes! Szuper!
Ez maga a Paradicsom.
Ugye?
Egyetértesz?
Igen.
Elfordult tőle.
Nem volt jó a hangnem.
Ne beszélj így vele!
Fáradtak vagyunk?
Akarsz menni zuhanyozni?
Előbb beszélgessünk!
Igen?
Vagy zuhanyozás után?
Jó ötlet.
Milyen volt a második nap a Paradicsomban?
- Második nap? - Igen.
Alszol?
„Alszol?”
Ez állati!
Komolyan?
Ne már!
És ha tényleg elaludt?
- Mi? - Akkor annyi.
- Tuti. - Ne már!
Elaludt?
Alszol?
A feliratot fordította: Hegyi Júlia