ЛІ СІ АН
ЧОН Ю ЧЖИН
КІМ МІН СОЛЬ
ПЕ ЧЖИ ЙОН
КІМ ХЕ ЧЖИН
КІМ А РІН
ПАК ХЕ РІН
КІМ ДЕ ХВАН
КУК ТОН ХО
ЧАН ТЕО
КІМ ЧЖОН СО
ЮК ЧУН СО
АН ЧЖОН ХУН
ПЕКЛО ДЛЯ САМОТНІХ
Людина, з якою я хотів би вирушити до Раю, — це…
Лі Сі Ан.
Не може бути.
-Лі Сі Ан. -Що?
Я ж казала.
Так, вона надто обнадіялася.
Він грає по-великому.
-Чому він тоді її питав? -Справді.
-Так, чому він питав? -Так?
-Так. -Він занадто обнадіяв Мін Соль.
Серце Чун Со більше схилялося до Сі Ан.
Нічого не вдієш.
Не може бути.
-У мене долоні спітніли. -І знову ти йдеш.
Чорт.
У мене аж мурахи.
Ходімо.
-Одразу підемо? -Так.
Добре.
Чорний.
Ми два дні поспіль вирушаємо до Раю.
Що робитимемо сьогодні?
Певно, буде по-іншому.
-Дійсно є відчуття, що буде по-іншому. -Так.
Ти казала, що піду я!
-Я так і думала. -Саме так.
Але ж вони тільки-но ходили.
-Скажи. -Я теж думала, що піду.
Оскільки вони були там вчора, я вважала, що це більш імовірно.
-Та, гадаю, ні. -Серйозно, що це таке?
Тепер мені цікаво, кого обере Чжон Со.
Так, бо Сі Ан уже пішла.
Наступний — учасник, який посів друге місце, Кім Чжон Со.
Обери людину, з якою ти хотів би вирушити на побачення до Раю.
Людина, з якою я хотів би вирушити до Раю, — це…
Що тепер робитиме Чжон Со?
І не кажи.
Він аж зблід.
Кого ж він обере?
Кортить дізнатись, кого він обере.
-Хе Рін? -Це буде Хе Рін.
Хе Рін або ти.
Та ні, Хе Рін.
Бо він поки що був із нею лише на побаченні втрьох.
Людина, з якою я хотів би вирушити до Раю, — це…
Чон Ю Чжин.
-Чон Ю Чжин. -Що?
-Що?
Що?
Ю Чжин?
Чон Ю Чжин.
Що?
Іди, хутко.
Ти все зібрала?
Добре, що ти увібралася.
-Поспіши! -Так?
-Ні, заждіть. -Розважся!
Що?
Неймовірно.
Мабуть, учора неабияк весело було.
-Або Чжон Со так здалося. -Правда ж?
Наскільки дотепною вона була?
Мабуть, він вирішив, що дуже, якщо її обрав.
Це тому, що Ю Чжин життєрадісна.
Якщо піду з Хе Рін чи Хе Чжин,
вони зрозуміють, що для них у моєму серці вже немає місця.
Мені було би прикро змушувати їх так почуватися.
Тож краще піду й добре проведу час із кимось дотепним, як Ю Чжин.
-Привіт. -Привіт.
-Ходімо. -Ходімо, Дональде Даку.
Хочеш, понесу?
-Що? Дякую. -Дай ту, що важка.
Не така вже вона й важка.
-Тоді… -Ні, правда ж?
Тоді понесу.
Дякую.
Овва, неймовірно.
Це точно застало Ю Чжин зненацька.
Вона, певно, подумала: «Чому я?»
Овва, це дуже цікаво.
Саме так.
Останній — учасник, який посів третє місце, Кім Де Хван.
Що мені цікаво, так це чи обрав він Чжи Йон, чи ні.
Якщо ні, то ще цікавіше, кого він обрав.
У мене було відчуття, що сьогодні не моя черга йти.
Оскільки я ходила вчора,
я думала, що перерва замість того, щоб ходити двічі,
дала б нам якийсь час поміркувати про почуття.
Але, думаю,
Де Хван усе одно обере Чжи Йон, хай там що вона казала.
-Справді? -Так.
І якщо чесно, інших варіантів у нього немає.
Немає.
Ні з ким більше у Де Хвана не було анітрохи контакту.
Чесно, більше ні з ким.
-Ні з ким. -Геть ні з ким.
Людина, з якою я хотів би вирушити до Раю, — це…
Пе Чжи Йон.
-Пе Чжи Йон. -Що?
Так.
-Серйозно. -Тепер буде…
-Буде краще. -Так.
-Вона цьому зрадіє? -Так.
-Справді? -Звісно.
Це її потішить.
-Пе Чжи Йон. -Що?
Мене не цікавить ніхто, крім Чжи Йон.
Не думаю, що добре провів би час, якби вирушив до Раю з кимось іншим.
-Привіт. -Привіт.
Привіт.
Дякую.
Я багато про це думав.
-Просто… -Так?
Я хвилювався, чи не надто я напираю.
Він утвердився у почуттях.
Тепер, коли все так обернулося, Чжи Йон, певно, радіє.
Вона запропонувала обрати когось іншого, та він знову обрав її.
-Це дуже приємно. -Це значуще.
Справді?
Але почувши Чжи Йон, я відчуваю, що Де Хван міг зробити неправильний вибір.
У якому сенсі?
На цьому етапі
здавалося, що Чжи Йон треба зробити крок назад,
щоб повторно проаналізувати свої почуття.
Вона донесла це до Де Хвана, не образивши його почуття.
Але, обравши її, Де Хван не дає їй простору.
Тож, здається, немає часу, щоб усе перетравити.
То ти думаєш, з точки зору Чжи Йон це трохи обтяжливо?
-Так. -Але для Чжи Йон…
Було б добре не піти з огляду на необхідність подумати.
І піти теж добре. Думаю, її влаштовували обидва варіанти.
Тож, кінець кінцем, Чун Со знов пішов із Сі Ан.
Після сьогоднішнього походу разом
Сі Ан, мабуть, уже не буде вагатися.
Так.
Упевнений, їхні почуття битимуть через край.
Так.
Мене турбує Мін Соль.
Вона буде бурчати під носа.
-Боже, вона багато бурчатиме. -Так.
А я сьогодні так гарно вбралася.
Мабуть, на вечерю вдягну.
Усе марно.
-Так мило. -Тож я…
Це образ для Раю.
Я вдягла це з думкою, що сьогодні піду.
Берегла це вбрання для Раю!
Доведеться перевдягтися.
Я ж казала, що вона почне бурчати.
Мін Соль, коли говорила, була схожа на курча, що цвірінькає.
-О боже. -Це так мило.
Берегла це вбрання для Раю!
Чому ти на мене злишся?
-То я до себе. -Чун Со!
Ох і довго ви, гівнюки.
Тут лишилися дві самотні сумки!
Божечки, цього досить, щоб ти розплакалася.
Зажди, що він сказав?
Що сталося?
-Серйозно. -Заходь і сідай.
-Я думала, ти підеш. -Я теж.
Серйозно, я розкажу вам, як пройшла наша бесіда.
-Без жодних прикрас. -Добре.
Ми дісталися туди, він запитав, як мені в Пеклі
і як мені в «Пеклі для самотніх».
Я відповіла, що мені весело і все добре.
Тоді він спитав, чи мене щось турбує.
Я відповіла, що ні.
І він раптом питає: «Хочеш піти до Раю?»
Я відповіла, що дуже хочу.
Ти сказала чітко.
Так, я сказала: «Звісно, хочу».
Тоді запитала, що він там робив.
Він відповів, що була просто вечеря й напої.
Він сказав, що пішов поїсти.
«Я пішов повечеряти».
Він так сказав?
Тоді я сказала:
«Ти обіцяв піти зі мною в Рай і випити віскі.
Чому ти пив без мене?»
Він відповів: «Я ще не пив Johnnie Walker».
Виходячи з цього, я вирішила, що він пішов би зі мною, щоб випити.
Але якої ви думки про цю бесіду?
То вона нічого не значила?
Боже, бідолашна дівчина!
Їм не можна брехати.
Таке буває з закоханими.
-Збирається коло друзів. -Безумовно.
І розпитують їх, щоб підтвердити свої думки.
Саме так.
І всі друзі врешті-решт виснажені.
-Вони й мають вигляд виснажених подруг. -Так.
Хіба в нас не була дуже позитивна розмова?
Зараз я навіть не…
Мені було дуже приємно розмовляти.
Байдуже. Нехай роблять що хочуть.
Перепрошую, та я не дозволю з собою грати.
З чого б це?
-Ти вже… -Після…
-Серйозно… -Після того, як ти залюбки грала?
Вона це каже зараз.
-Якщо він прийде… -Коли він попросить поговорити…
-«Агов, Мін Соль». -«Зажди».
«Серйозно».
-«Почекай». -Вона нафарбує губи.
-Це так мило. -Майже як…
Бо це так очевидно.
-Що б вона не робила… -Це не так!
Ні, це очевидно.
-Справді? -Так.
Ти сіла одразу, як він увійшов.
Я мусила сісти. Я лежала!
У тебе поповзли догори куточки губ.
«Заходь».
Чесно, я думала, що піду!
Хай там як, Мін Соль дуже розлючена.
Мабуть, досі розповідає подругам про це.
Типу: «Хіба не дивно?
Кажу вам, він любить Johnnie Walker!»
Навіть у новому році розповідатиме.
Отак вони сіли?
Що це?
Що?
Ти мене не чуєш?
Ти здурів?
-Він постійно приділяє їй увагу. -Так.
Схоже, їй байдуже, але вона серйозно ставиться до нього.
-Я теж так думаю. -Так.
-Видно периферійним зором. -Саме так.
Точно, я бачу зараз Чін Кьон.
Прибули.
Ми на місці.
-Що? -Ні.
Чун Со зараз аж надто розслаблений.
-Що? -Розважайся.
Гаразд.
-Чун Со такий милий. -У навушниках.
Він нічого не чує.
Ходімо.
Дир-дир.
-Дир-дир. Ходімо. -Дир-дир.
-Ти відкриваєш мені двері? -Уперед.
Так, заскакуй.
Дякую.
-Зачини сама. -Добре, зачиню.
-Жартую. -Гаразд, дякую.
Поїхали!
Наїмося донесхочу.
Будь ласка!
-«Розслабмося!» -«Наїмося донесхочу!»
«Час розслаблятися!»
Нам треба цього навчитися.
Треба вміти так робити, Чін Кьон.
-Уперед. -«Дир-дир».
-Овва, нарешті. -Їжу принесли.
-Я такий радий. -Я теж.
Дякую за їжу.
Зосередьмося трохи на їжі.
Залюбки.
До речі, оскільки ти виборов квиток сюди,
мабуть, тобі особливо смакує.
-Мені? -Так, ти виграв це побачення в Раю.
Я дуже хотів сьогодні сюди прийти.
Ясно.
Учора
у мене був суцільний хаос у думках.
Так.
Треба вирішити протягом дня…
Так.
Чи є в тебе до когось почуття.
-Це справді важко. -Так і є.
Людина вгорі мого списку —
Сі Ан.
Так.
Тож сьогодні,
якби я посів перше місце, запросив би її.
-Я хотів мати з нею довгу розмову. -Ясно.
Але часу на це в нас не було.
Так.
Але саме ти
допомогла мені прояснити розум.
Я без кінця балакала.
Але, серйозно…
Я подумав: «Усе, що каже ця людина, так безневинно».
-Так. -От що я подумав.
Справді?
Тож я вирішив розважитися з цією безневинною людиною.
-І прояснити розум. -Так.
Тому й вирішив обрати тебе.
-Схоже, я зробив гарний вибір. -Так.
Думаю, вибір був правильним.
Так.
Думаю…
що ближче ми до кінця, то більше головного болю.
Так, це бій зі своїми емоціями, тож…
Я можу винести фізичну виснаженість.
Але психічне навантаження, з яким стикаєшся тут, дуже важке.
Це точно.
У будь-якому випадку,
після слів Чжон Со про Сі Ан
стало ясно, що на думці в нього лише вона.
-Твоя правда. -Так.
Він навіть не думає про Хе Рін.
-Ніхто не має значення. -Так.
А коли говориш про почуття, вони зростають.
Чим більше він розкриває, тим ясніше це стає.
«Це завжди була Сі Ан».
-«Я в цьому впевнений». -Якось так.
Відсутність можливості часто бачитися
зробила його почуття до Сі Ан навіть міцнішими.
-Гадаю, через це. -Так.
У мене інше запитання.
Що такого в Сі Ан,
що так зачаровує?
Скажу дуже відверто.
Тож…
Коли ми вперше пішли разом до Раю,
говорили про кохання.
Під час розмови про такі речі
я чув, як у мене калатає серце.
Я досить довго ні з ким не зустрічався.
Не думав, що в мені залишилися романтичні пориви.
Я думав, що для мене це позаду.
Але коли серце почало калатати,
я сам себе здивував.
Я усвідомив, що я таки ще романтик.
Але з точки зору хлопця,
у Сі Ан просто багато якостей, які імпонують більшості чоловіків.
Ясно.
Наприклад?
У неї обличчя трохи як у кішки.
Вона обеззброює усмішкою.
-Вона така добра, коли всміхається. -Так.
-Дуже мила, коли всміхається. -Це правда.
-А коли ні, вона лякає. -Так.
Хлопців часто приваблює такий погляд.
Розумію.
Коли говориш із нею,
спочатку вона з усім погоджується.
-Ясно. -Але…
Що більше говориш, то більше вилазить упертість.
Зрозуміло.
Отак воно.
Тож…
Я хотів більше з нею поговорити, але…
Шкода, що так вийшло.
Та насправді я радий.
Чому? Бо мав час розібратися з почуттями?
Ні, з тобою дуже весело проводити час.
Я веселюся від душі.
-Твоя безневинність… -Безневинність.
Ти як умпа-лумпа.
Хочеться зменшити тебе й посадити собі на плече.
До отакої?
-Тоді ти там би собі базікала. -Базікала? Так.
-Казала би безневинні речі мені на вухо. -Так. Просто базікала.
А я б сказав: «Замовкни!»
Це сміховинно.
Чжон Со й справді розслабився.
-Так. -Так.
Чому ця його сторона здається мені привабливішою?
-Саме так. -Згодна.
Досі, коли він був поряд із Сі Ан чи кимось іншим,
я думала: «Що це з ним?»
-Так. -Але зараз…
Коли він із Ю Чжин, то здається таким чарівним.
-Ось як мені здалося. -Так.
Озираючись назад,
пам'ятаю, що спочатку Чжон Со був дуже врівноваженим.
Та, думаю, він дуже нервував.
-Так. -Так.
Тому здається, що він дуже старався.
-І намагався зосередитись. -Теж такої думки.
РАЙ ЮК ЧУН СО І ЛІ СІ АН
Овва, як унікально.
Дякую.
У мене зараз волосся має кращий вигляд? Розпустити?
Думаю, тобі краще з розпущеним.
Це повністю змінює твій вигляд.
Поїхали.
Як воно — повернутися лише через десять годин?
Минуло десять годин?
Так.
Здається, що менше.
Саме так.
Але сьогодні я такий виснажений.
Ти всю енергію витратив.
Скільки двобоїв у тебе було?
Лише три.
-Точно, три раунди. -Так.
Тут стільки стоїш на світлофорі. Та й на дорогах щільний трафік.
Думаєш, ти більше схожа на кішку чи собаку?
А ти як думаєш?
На кішку?
Саме так.
Я вгадав.
Ти…
Ти схожий на звіра.
Чому ти постійно так мене кличеш?
Звір.
Здуріти можна.
Боже.
О боже.
Сьогодні…
Найкраще з усього.
Дякую.
Наїдайся.
«Наїдайся».
Це для переможця.
-Наїдайся. -Добре.
Трішки васабі.
Любиш васабі?
Він непоганий.
Добре смакує з яловичиною.
-Чун Со. -Так?
-Спробуй оце. -Це редис?
Не все…
Вони зараз дуже близькі.
Коли дивишся на них,
ці легенькі торкання та дії —
так поводяться не тоді, коли просто є симпатія.
Так роблять пари.
-Твоя правда. -Так.
-Попередня ніч зіграла важливу роль. -Правда ж?
Навіть перед цим у авто були легенькі торкання, отакі…
Вибач.
Ні, я…
Чін Кьон…
Вона підставила підборіддя під руку.
Для неї це було несподівано.
На мить…
-Ці… -Ці легенькі торкання…
Саме так.
Це такі речі, як поплескування її по спині в ресторані чи годування одне одного.
-Це роблять пари. -Саме так. Виглядає так невимушено.
-Наче вони рік зустрічаються. -Саме так.
Винагорода за перше місце неабияка приємна.
Хіба я не казав?
Я говорив, що переможу.
УЧОРА ВВЕЧЕРІ
Не замислюйся і не переймайся цим надмірно.
Ми з тобою сюди ще повернемося.
Завтра я точно виграю.
Я ж казав, що переможу й ми повернемося, так?
І ти геть не хвилювався?
-Хвилювався. -Що?
-Жартую. -Та йди ти.
-Якщо я переможу в жіночій грі… -Так?
Я про це подумаю.
Скільки разів ти вже була в Раю?
-Що? -Який уже це раз?
П'ятий?
Точно не скажу.
Ти не знаєш, як тобі пощастило.
Зажди, коли я казала…
Тобі дуже пощастило.
Овва, яка смакота.
Ця страва мені дуже сподобалася.
-Тобі холодно? -Так.
Чого ти ніколи не береш піджак?
Я взяла замало піджаків.
Яка гарна пляшка.
Якщо наїлася, ходімо.
-Їй бракує слів. -Так.
-Це видно по її обличчю. -Так.
Чун Со трохи занадто розслабився.
Але він такий і є.
-Так. -Це точно.
-Так не можна. -Точно.
-Це ризиково. -Псує атмосферу.
-Так. -Він наче не звертає увагу.
Чому він так поводиться?
Тут чудово.
-Припустимо, ти не переміг. -Гаразд.
-Посів друге місце. -Так.
І мене забрав переможець.
Так.
Кого б ти обрав?
Якби я посів друге місце, упевнений, тебе б уже забрали.
-Це правда. -Так.
Тож спершу скажу, що я радий, що посів перше місце.
Але якби ти пішла, бо я посів друге,
ймовірно, я пішов би з другою дівчиною, з якою ходив у Рай.
-Мін Соль? -Мін Соль.
Чому? Можна запитати?
-Чому Мін Соль? -Так.
Це лежить каменем на серці.
-Справді? -Так.
Бачили, як вона зчепила зуби?
-Коли сказала: «Справді»? -Я бачила.
Атмосфера стає ніяковою.
Але в Сі Ан теж багато хто на думці.
-Це правда. -Але промовити це вголос — інше.
-Справді? -Іншій людині.
-Справді? -Так.
-Я й не знала. -Так.
Упевнений, ніхто не знає.
Коли я ходив із нею до Раю,
ми багато говорили.
Та здебільшого про повсякденне.
Ясно.
-Тож було дотепно. -Так.
-Вона просто кумедна. -Так.
Завжди вдало жартує.
Але…
коли наступного дня я повернувся,
постійно бачив її поряд.
Здавалося, вона не в настрої, не така, як зі мною.
Вона це заперечувала.
Та я відчував, що вона на себе не схожа.
Я її підбадьорив і сказав: «Ти будеш дуже популярна в Пеклі».
Але цього не сталося.
Час минав, тож…
Так.
Я постійно дивився в її бік із відчуттям провини.
Зрозуміло.
Я не знала.
У мене було багато думок.
Гадаю, я думав про Мін Соль більше, ніж усвідомлював.
Тож я був чесним із Сі Ан і сказав, що Мін Соль не виходить у мене з голови.
Тому я не міг повністю зосередитися на Сі Ан під час побачення.
Але…
Ти так і будеш лише думати про неї?
-Не знаю. -Чи плануєш більше спілкуватися?
Чи щось таке?
Не знаю.
Ясно.
-А що? -Що?
-Чому ти питаєш? -Та просто.
Чому ти про це спитала?
-Просто так. -Гаразд.
Агов, чому ти така різка?
Мені теж є що сказати.
Якщо чесно, ти зараз зі мною такий холодний.
-Я? Чому? -Так.
Ти не міг би поводитися приязніше?
-Справді? -Так.
Я був холодний?
Можеш ставитися до мене добріше?
Чому? Як?
Чи не занадто швидко ти розслабився?
-Я? -Так.
Я не розслабився.
Просто…
Забудь.
Справді, я не розслабився.
-А схоже, що так? -Так.
Трохи…
Справді?
Я не добрий до тебе?
Поясню це тим, що ти сьогодні втомився.
Я зазвичай такий і є.
-Втома тут ні до чого. -Серйозно?
-То зазвичай ти такий? -Так.
Ну то добре.
Я щось роблю не так?
Раптом мене охопили думки.
Я не знаю, що відчуває Чун Со.
На першому побаченні він сказав багато речей, які виявляли його почуття,
у мене були великі надії на побачення в Раю наступного дня.
Але ми лише їли.
А потім він сказав: «Якщо ти все, ходімо».
Його поведінка так відрізнялася від першого разу в Раю,
що це мене трохи збентежило.
Вони пудрять одне одному мізки?
-Нащо? -Так.
-Схоже на те, еге ж? -Так.
Що з ними таке?
Таке враження,
що спочатку все було запальним, а потім здулося.
Можливо, Сі Ан так і думає.
Якщо чесно, вони спочатку так зблизилися.
Це нас здивувало.
-Чун Со сьогодні теж весь у думках. -Так.
А зараз у Сі Ан немає іншого вибору, окрім як
розглядати різні варіанти.
Тож, не усвідомлюючи цього, вона оцінює та зважує інші варіанти.
-Так. -Бо вона подобається стільком людям.
-Дуже багатьом. -Так.
На місці Чун Со я б трохи роздратувався.
Я б повільно дратувався.
Він зараз роздратований.
Схоже на те.
-Так, я би дратувався. -Він трохи роздратований.
Типу: «Що це з нею?»
-Він нічого такого не зробив. -Він не хоче з цим миритися.
-«У мене є і власні почуття». -Саме так.
«Чи мені лише їй догоджати?»
Коли Сі Ан попросила добріше ставитися до неї,
він міг піддатися й сказати:
«Вибач, будь ласка. Я цього не хотів».
І він міг би знов її наблизити.
Натомість спитав: «Справді?»
Так нічого не виправиш.
Чи він і справді просто виснажений?
Він казав, що вчора багато випив, і в нього було похмілля.
Але я думаю, що це через те, що в нього багато на думці.
Він сказав: «Я такий і є.
Я нічого не зробив…»
-Він нічого такого не зробив. -«Це не втома.
Я такий і є. Це Юк Чун Со».
-Так. -Це делікатна ситуація.
Атмосфера дивна. Не те, чого ми очікували.
Так, це дещо засмучує.
Ходімо?
Ти змерзла?
Так.
-Усе гаразд. -Пошукати ковдру?
Ні, нічого.
Це тобі допоможе?
-Так, спробуймо. -Отак?
Накриймо тебе.
-Ти надушився одеколоном? -Ні.
То що це за аромат?
Я не користуюся.
Але від тебе точно чимось пахне.
Чим?
Не знаю. Може, це твій запах?
Я відчуваю, коли проходиш повз.
-Справді? -Так, у тебе унікальний запах.
Стало тепліше?
Так.
Тепер мені тепло.
Я розкладу якомога краще.
Добре.
-Зараз вона задоволена. -Так.
-Цього ти хотіла? -Такого?
Їй покращало. Господи.
Святі небеса.
-Він зараз милий. -Так.
Як усе це зненацька сталося?
-Що? -З тобою.
-Зі мною? -Так.
-Думаю, час був вдалим. -Так.
-Учора й сьогодні. -Так.
Коли ти прибула вчора в готель…
-Так. -Ти була такою м'якою.
-Я? -Так, твій настрій.
Ясно.
Чого це?
-Я здавалася м'якою? -Ти хотіла спати?
У чому я була м'якою?
Ну, сонні очі,
ти розпливалася в усмішці.
-Підбирала пелюстки троянд. -Ясно.
От що ти робила.
-Що? Що таке? -Що?
І що? Тобі подих перехопило?
Так, мені сподобалася та твоя сторона.
Так, було приємно бачити, як ти сидиш поруч,
нічого не робиш і розслаблюєшся.
Сьогодні я приїхав із надією, що у нас знову буде багато добрих розмов.
-Вони тримаються за руки? -Так?
Чому ти не тримаєш її як слід?
-Що? -Чому не тримаєш як слід?
Учора ти тримав, як треба.
Справді?
Мені подобаються експресивні люди.
-Експресивні люди? -Так.
Де цього вчаться?
Ні, просто…
-Що ти маєш на увазі під «експресивними»? -Що?
Казати «я тебе кохаю»?
-Це просто приклад. -Ти мене кохаєш?
Я говорив цю фразу лише кілька разів у житті.
О боже.
Необов'язково казати вголос…
-Ні. -Але можна проявити це діями?
І те, й інше було б добре.
Невже?
Правда?
Ти не часто казав «я тебе кохаю»?
Саме так.
Заждіть, зараз здається,
що попередня ситуація була лише сваркою закоханих.
-Так. -Справді?
Не треба було заглиблюватись.
-Сварка закоханих. -Ми були надто серйозні?
-Вона лише хотіла, щоб він був милим. -Саме так.
От що вона мала на увазі.
-Щоб мотивувати його. -«Прояви більше уваги».
Саме так.
-Вони дуже подобаються одне одному. -Так.
Це був маленький поштовх, щоб мотивувати.
Божечки.
Тут усе так гарно.
Дротики.
Як це працює?
Нам треба записати себе?
Нам обом треба це робити?
Так.
То ось куди ми завітали.
Господи.
Тут чудово.
Вони зараз зустрінуться?
-Що? -Тут?
-Що? -Що?
Що відбувається?
Божевілля.
Як добре вас зустріти.
-Моя любов, Чжон Со. -Це так…
-Моя любов, Ю Чжин. -Де ви були?
Можна нарешті випити?
Я думав, що помру від ніяковості.
Чому? То було ніяково?
Це твоя кола? Можна випити?
Щойно принесли. Бери. Пий що хочеш.
Їм підлаштували зустріч?
Тоді…
Це трохи ризиково.
Цікава сцена.
Це не звичайне подвійне побачення.
Саме так.
Тепла не вистачало.
-Та коли тут Чжон Со… -Воно тепер є.
Якщо він зробить щось миле…
-Серйозно. -Вона похитнеться.
-Знову? -Так.
Це неочікувана перемінна.
Чудовий момент, щоб похитнутися.
Приємно вас бачити.
Так, побачити вас зовні так…
Так.
Ми ходили…
-У перший день… -Ми тоді всі ходили до Раю.
-Лише ті, хто ходив у перший день. -Справді?
Щось змінилося.
То нам помінятися місцями?
-Сісти діагонально. -Ця розсадка…
По діагоналі.
І почати.
Ми маємо стежити за реакціями одне одного?
У обох випадках ви посідали перше й друге місця.
-Як вам це? -«Я знову програв».
«Я знову програв»?
-Так, він постійно… -Так я думаю.
Він постійно говорив, що він завжди другий.
Гадаю, Чжон Со мене не переможе.
Я хотів лише раз перемогти Чун Со.
Я дуже злий.
До речі, не очікував, що ти обереш Ю Чжин.
-Ю Чжин? -Так.
-Вона була в тебе на думці? -Вона моя умпа-лумпа.
Як це сталося?
Він каже, що хоче тримати мене в скляній банці.
Чому?
Що? Він фліртував?
Гадаю, вчора в Пеклі я була дотепною.
Справді?
Мабуть, потішила його.
Ти неймовірна людина.
Дякую.
Сприйму це як комплімент.
Ти чарівна.
Так.
Завжди мене смішиш.
Будьмо.
-Будьмо. -Будьмо.
-Смачніше, ніж я очікував. -Так освіжає.
Хочеш спробувати?
Воно солодке?
Тоді так.
Так, ти любиш солодке.
Спробую, якщо солодке.
Мені солодке зазвичай не дуже.
Вона вкрала мій напій. Тоді вип'ю колу.
-Подобається? Тобі замовити? -Не треба.
-Ясно. -Тобі не до смаку?
-Їй це не подобається. -Ні?
Він надто милий.
Так, вона сказала йому дивитися, що Чжон Со добрий. Типу: «Дивись і вчись».
Подобається?
-Тобі замовити? -Не треба.
-Ясно. -Тобі не до смаку?
Як воно? До Раю два дні поспіль ще не ходили.
-Він просто їсть. -Припини, Чун Со!
-Він увесь день їсть. -І до цього їв.
Годі їсти.
Як воно? До Раю два дні поспіль ще не ходили.
До Раю два дні поспіль.
-Це вперше. -Як вам?
Ти ще можеш говорити? Тобі комфортно?
«Ти можеш говорити?»
А потім він каже: «Здається, нічого не виходить».
Ми багато розмовляємо.
-Так. -Так.
Як на мене, це весело.
Точно комфортніше, ніж уперше.
Умієш грати в більярд, Чжон Со?
Хочеш спробувати?
Зіграймо командами.
Я грала лише тричі в житті.
Справді?
Молодець.
-Непогано. -Ти молодець.
-Так. -Спробуй.
Бити по білій кульці?
Так, бий оцим по білій кульці.
-Спробую. Отак? -Тримай…
-Отак? -Ти вмієш.
-Вона знає, як тримати кий! -Що?
Ти точно грала тричі?
-Я так і сказала. -Але…
Вона відразу зайняла позицію.
Ти сказала, що грала лише тричі.
Я казала не довіряти їй.
Цілься трохи ліворуч від центра.
Боже, це знову стає нелегким.
-Правда ж? -Так.
Тепер так складно.
Так буде складно, еге ж? Тоді я нічого не вдарю.
Тоді розкидай оці.
Гарна ідея.
Якось некомфортно.
Думаю, впораєшся і з цим.
-Отак? -Так.
То так теж можна.
-Використай нижню й установи напрямок. -Добре.
-Напрямок? -Поклади сюди.
-Цілься. -Цілитися?
-Так, просто вдар. -Добре.
-Так і слід допомагати. -Він такий добрий.
-Він добрий. -Так.
-Просто поштовх. Так, я вдарила. -Молодець.
Зможеш вдарити цю кульку, щоб забити ту?
-Молодець. -Думаю, зможеш.
-Агов. -Погляньте на цю силу!
Треба старатися, навіть якщо думаєш, що не вийде.
Він як тренер!
Так прозвучало.
-Головний тренер. -Господи.
Вони в халепі.
Що мені робити? Дивися. Бити по жовтій смугастій кулі?
-Непогано, га? -Непогано.
-Тоді я піду туди. -Але…
Овва, було чудово.
Я вправна у фізичній активності.
-Як очікувалося. -У мене м'який дотик.
Справді?
Ні?
Делікатний дотик танцівниці. Ні?
Можна трохи тихіше?
Ми намагаємося зосередитися.
Роби що хочеш.
Вона — щось із чимось.
-Мабуть, я добре контролюю цей дотик. -Ще три лишилося.
Це було неймовірно.
Щосили вдарити?
Просто думай, як спрямувати туди.
Добре.
«Добре»!
Чун Со зараз що, на якомусь змаганні?
Божечки.
Його дух суперництва…
Як вони можуть бути такими різними?
Який зараз рахунок?
Раптом тягне змагатися.
Ми точно перемагаємо.
Безперечно, перемагаємо.
-Абсолютно, бо… Так. -Справді?
Я мушу хоча б у цьому побити Чун Со.
Гаразд, викладемося на повну. Уперед до перемоги!
Гадаю, я всю свою удачу сьогодні вичерпав.
Гаразд.
Бити лишилося небагато.
Лише смугасті…
Командна гра викликає ще більше бажання перемогти.
-Ще б пак. -Постарайся як слід.
Уперед. Викладемося на повну.
Ті, хто програє, напишуть свої імена дупами.
Але тут трохи криво… Агов.
Він знову каже «агов».
Це трохи…
Йому слід припинити казати їй «агов». Але він постійно це робить.
Це якось неправильно.
Чому він постійно це каже?
-Це так дратує. -Да Хі знову засмучена.
Вона зараз дуже роздратована.
-Вона знову в це вчепилася. -Так.
Думаю, це просто його стиль мовлення.
А ти не можеш спершу обговорити зі мною, що робитимеш?
Та годі, це наш шанс.
Ця теж складна.
Ти зможеш. Ти молодець.
-Та ні. -Не нервуй.
-Важко дотягнутися. -Невже?
-Візьми міст для кия. Де він? -Міст для кия?
-Я не хочу робити з ним останній удар. -Вона теж користувалася.
Усе гаразд.
Хочеш написати своє ім'я дупою?
Гаразд, вибач.
Ви ж наче не хотіли…
Агов, думай, перш ніж робити.
-Не роби навмання. -Не кажи мені «агов».
-Добре, Сі Ан. -Клич мене за іменем.
Пересунься трохи сюди.
Гаразд. У них конфлікт.
Сварка.
Скористаймося цим.
Добре.
Господи, та вони профі.
Чудова гра.
Було весело.
-Де їм написати імена? -Було весело, Чжон Со.
-Було. -Гаразд.
Ти така молодець.
Так, непогана.
Боже, ми постійно це бачимо.
Особливо в тій обстановці Сі Ан не виносить такого ставлення.
Гірше не буває.
Як воно — бути другим?
Нормально. Важливі справжні ігри.
Авжеж.
Власне, це так весело і по-іншому.
-Ми вчотирьох… -Я теж засинала.
Це мене розбудило.
-Так. -Так.
-Бо я змусив твою кров закипіти? -Так.
Аж тиск підскочив.
Але було весело.
-Так. -Ми на одному рівні.
-Так, усі ми. -Серйозно.
-Хіба вони не вправні? -Так.
-Хто вона? -Чому вона така вправна?
У мене делікатний дотик. Я добре вмію контролювати.
Як очікувалося, моя умпа-лумпа.
Овва, Ю Чжин неймовірна.
Ти надзвичайна.
Дякую.
Дуже смачно.
А ти наче трохи незадоволена.
Ні.
Друге місце гнітить.
Та годі.
Господи.
Востаннє: будьмо!
Наш останній тост.
-Бувайте. -Будьмо!
-Повеселіться вдвох. -Повеселіться.
Чому це прощання?
Якщо чесно, у ту мить я почувалася трохи ображеною на Чун Со.
Може, через це…
Я почала ще більше помічати жести доброти Чжон Со.
Тож я постійно думала про своє перше побачення в Раю
з Чжон Со.
Через це я стала сильно непокоїтися.
-Тобі було весело? -Так.
Це добре.
-А тобі? -Так.
Було весело.
Рай справді здається
важливим місцем.
Рай?
Так, дуже важливим.
-Правда ж? -Він дуже важливий.
Просто ключовий.
-Ці слова були сповнені сенсу. -Вона весь час це повторювала.
Як гадаєте, що вона мала на увазі під: «Рай — дуже важливе місце?»
Це сигнал для Чун Со.
Так, вона каже,
що більше зрозуміла про свої почуття і про нього.
-Мабуть, щось таке. -Так.
Оскільки це таке важливе місце,
здається, це попереджальний сигнал, щоб він краще поводився.
-Аж настільки? -«Не пізно прокинутися.
Поки не стало запізно».
Але навряд чи він помітив ці попередження.
Так, у цьому й проблема.
Коли ти з людиною, яка тобі подобається, треба хоч спробувати змінитися.
Вона йому казала не раз.
-Це правда. -Але це просто…
-Мабуть, це звичка. -Він її зневажає?
-Не в тому річ. -Я маю на увазі…
-Це його звичка. -Але цей тон…
Він так живе 30 років.
-І він став змагатися. -Чекай, не 30.
Він такий 20 років.
Тоді це означає, що вони несумісні. Їм треба розійтися.
Ти така прямолінійна.
-Що? Адже… -Усі…
-Очевидно, яке майбутнє на неї чекає. -Так.
-З них не вийде гарна пара. -Так.
-Це кінець. -«Робитиму все, щоб позбутися звички».
Такий стиль мовлення не виправиш.
-Чому ти співчуваєш Чун Со? -Ти — він?
Це завдає мені болю.
«Це моя звичка 28 років. Не можу зарадити.
Та й не хочу!»
-Скільки часу йому треба? -Трохи. Хоча б три місяці.
Якби Чун Со попросив часу на зміни, було б краще.
Але він цього не робить.
-Він каже: «Справді? Але такий уже я є». -Він не відступає.
-І вони були на подвійному побаченні. -Так.
-Точно. -Коли звертаються на «агов», неприємно.
А інша пара така мила одне з одним.
Саме так. Був значний контраст.
Ось чому не слід ходити на подвійні побачення.
Те кляте подвійне побачення…
Думаю, це побачення призведе до великих змін.
Саме так, це було значуще.
Так.
РАЙ КІМ ДЕ ХВАН І ПЕ ЧЖИ ЙОН
Це місце таке інтимне.
-Зайдемо на хвилинку? -Добре.
А тут добре. Непогано.
-Справді? Непогано? -Так.
Я в захваті.
-Ти в захваті? -Так.
У захваті.
До речі, ти така мила в басейні.
-Справді? -Так.
Наче цуценя.
Занурити ноги теж приємно.
Так.
Саме так.
Це весело.
-Весело? -Так.
Зазвичай усе бувало навпаки.
Він не хоче заходити.
Схоже, у Чжи Йон більше ентузіазму.
-Пам'ятаєш, ти питав про мою мрію? -Так.
Яка в тебе мрія?
Робота, яка в мене зараз,
пов'язана з розвитком культури.
Я хочу стати людиною,
яка розвине цю культуру в десятки
й тисячі разів.
Хочу, щоб всі визнали мене людиною, яка розвинула культуру.
Хочу, щоб мене поважали всі, хто любить цю культуру.
Така в мене мрія.
Ясно.
-Велика мрія. -Так.
Це називається «історичний діяч».
-Точно! -Так.
Я й не уявляв таку мрію.
Люди в Кореї
часто позбавлені можливості усвідомити, що їм подобається.
-Так. -Це прикро, як на мене.
Але зараз усе більше людей вивчають особисті уподобання.
-Тому… -Так.
Схоже, Де Хван любить говорити про свою роботу.
Йому дуже подобається говорити про те, що він робить.
Він схильний говорити лише про себе.
Розмова має бути взаємною, щоб кожен ставив запитання.
Тож я завжди докладаю зусиль, щоб поділитися гарною музикою з людьми…
Усе крутиться навколо нього. Ось яке враження.
Тож врешті-решт я втомилася і почала менше відповідати.
Я хочу бути відомим лише тим, хто справді розуміє, чого я вартую,
і хочу бути визнаним лише людьми з такою глибиною розуміння.
Ось чого я хочу.
Ясно.
Це моя мрія простими словами.
Зрозуміло.
Простими словами?
Дотепер я не усвідомлювала, що у Де Хвана така висока самооцінка.
Він унікум.
А як щодо цілей в особистому житті?
Я не вважаю, що треба залишатися самотнім, але…
Ясно.
Думаю, видно, що я схильний до цього.
Я просто хочу провести життя з культурою, яку люблю…
Звучить так, наче він хоче стати якимось президентом культури.
-Міністром культури. -Президентом культури.
-Міністром культури. -Так.
Я просто хочу провести життя з культурою, яку люблю…
-І з друзями, яких я люблю. -Так.
Моя мета — жити щасливе життя.
Ясно.
Щастя — мій пріоритет.
Просто щасливо жити.
Ясно.
Коли вам хтось подобається, чи кажете ви цій особі, що хочете бути самотнім?
Без образ, але я ще теж не думаю про те, щоб вийти заміж за Де Хвана.
Але суть у тому,
що я сказала, що моя мрія — створити свою щасливу сім'ю.
Яка в тебе мрія?
-Так, ти мене про це питав. -Так.
-Моя мрія — бути доброю дружиною. -Так.
І я хочу стати надійною матір'ю для своєї сім'ї.
Це моя мрія.
Це найважче з усього.
Саме так.
Я згадала, що хочу вийти заміж і створити сім'ю.
Коли я про це думала,
я відчула розгубленість щодо цього ще вчора.
Коли ми мали йти разом,
він ішов сам попереду, не зважаючи на мене.
Здається, я зрозумів.
-Знаю, що робити. -Зрозумів?
А коли ми пішли кататися, він не дуже звертав на мене увагу
і сам розважався.
Отака реальна картина цієї прекрасної сцени?
Правда?
Він лише й робив, що катався.
РАНІШЕ ВРАНЦІ
-Ти дуже зосереджений на їжі. -Так.
Треба добре їсти, щоб бути здоровим.
Так.
ВЕЧІР
У тебе є до мене ще запитання?
-Запитаю, коли буде. -Що?
-Запитаю, коли буде. -Авжеж.
«Запитаю, коли буде»?
Більшість хлопців прості й прямолінійні…
-Але це… -Ми так не відповідаємо.
-Точно. -Так.
-Запитаю, коли буде. -Що?
-Запитаю, коли буде. -Авжеж.
Якщо питаєш зненацька…
-Точно. -Так.
-Я застигаю й не можу думати. -Так.
Це змушує задуматися, чи він узагалі зацікавлений.
З його слів, я йому подобаюсь аж отак,
але відчуваю я лише крихітну долю.
Усе здається не зовсім щирим.
Тож я трохи спантеличена.
Цей поворот був крутим, як у «Шостому відчутті».
-Так. -Так.
Тому вона й не хотіла йти.
То Чжи Йон дійсно казала йому піти з кимось іншим.
-Вона хотіла лишитися й усе обдумати. -Так.
-Вона могла зблизитися з іншими. -Точно.
Але до нього не дійшло, він все одно обрав її.
Якби вона справді
йому подобалася, він би ніколи не сказав: «Запитаю, коли буде».
Так не відповідають.
-Людям хочеться все знати. -Застигаєш…
Навіть якщо не можеш відповісти,
таке точно не скажеш.
Можна щось вигадати.
-«Мені все цікаво». -«Який твій улюблений колір?»
«Боже, та в мене купа запитань.
Що ж спитати в першу чергу?»
-Виграєш час на роздуми. -Так.
Де Хван справді зациклений на тому, ким він є.
Це відчуття сильне, тож він завжди дотримується суворих особистих стандартів
у тому, як поводиться і говорить.
Скажу щиро.
-Він міг би увійти з нею в басейн. -Слід було.
-Він так і не увійшов? -Але…
-Він уже вирішив не заходити. -Він пізніше не увійшов?
Сьогодні він не хотів намокнути.
-Справив враження незговірливого впертюха. -Так.
Гадаю, повторні подорожі до Раю не такі вже й класні.
Схоже на те.
Може, це недобре,
але надважливо, щоб пізнати одне одного краще.
-Це справді важливо. -Так.
Усі три пари сипляться.
-Безперечно. -Однозначно.
Сьогодні день у Раю не вдався.
Усі похмурі.
Так.
Чому ти сумна? Розкажи.
Я? Засиділася в Пеклі.
-Не пам'ятаю, як воно зовні. -Є ще завтра.
-Навряд чи я піду. -З чого б це?
Ми тобі допоможемо.
-Із чим? -Тобто?
Ані руш!
-Зажди… -Вона сказала «ані руш»!
Погляньте, він сміється.
-Вона сама впорається. -Хіба?
Я в нормі.
Справді? Тоді, мабуть, завтра підеш.
Не залишайся позаду.
Зроблю все можливе.
Просто кажу, що бути наполегливою — нормально.
Але нам не можна говорити, кого ми обрали, так?
-Ні, можна, якщо хочеш. -Справді?
Та якщо хочеш застерегтися, залиш це в таємниці.
Я була дуже обережна, бо думала, що називати не можна.
То сміливо кажи.
Уперед.
-Що? -Кого…
Кого я обрала?
Ні, хто в тебе на думці?
Чжон Хун.
Що?
Що? Як сніг на голову.
-Що, заради бога? -Хе Чжин, що таке?
-Час підібрано ідеально. -Точно.
У цьому раунді я теж обрала Чжон Хуна.
-Боже. -Серйозно?
Ти цього не зрозумів?
-У цьому раунді? Чи до його прибуття? -Ти така крута!
-Вона така крута! -І…
-Я й надалі… -Мені пересісти?
Я обиратиму Чжон Хуна.
-Вибачте, не виношу солодкавість! -Що?
-Добре, що я спитав, га? -Що?
-Так, серйозно. -Я не знав.
Молодець, Хе Чжин.
-Солодкаво не було. Було круто. -Вона впевнена.
Так.
Я не знав.
Але чому ти не знав?
Власне, це моя провина.
-Чому? -Я замало виражала почуття.
Але я відчула це від нього.
Спершу він був зі мною дуже милим.
-Я була так вдячна. -Вона затинається.
Я хвилююся.
Я бачив, що вони зробили багато спільних фото.
То я піду поговорю з Хе Чжин.
Миттєва реакція.
Бачити, як вони так швидко діють…
-Це так мило. -Гріє душу!
-Господи. -Як же приємно.
Хе Чжин така відверта.
Ти про мене високої думки —
я вдячний, зворушений і радий.
Щоразу, як я тебе бачу,
ти така гарненька.
У тобі є щось, що змушує втратити голову.
-Справді? Чесно? -Так.
-Я щиро вірю в слова людей.
-Так. -То кажи чесно.
-Я чесний. -Не будь, як Чжон Со.
Який він?
Неважливо.
Гаразд.
Я просто не міг витягти з себе ні слова, але сьогодні на тобі був той шарф.
-Шарф? -Так.
-Ти обмотала його навколо шиї. -Так.
Твоє вбрання тобі дуже личило.
-Справді? -Те вбрання.
І жовте, яке було на тобі вчора.
Тож…
Сказати, що вбрання гарне, — невелика справа.
Але мені було важко вимовити навіть це.
Отак важко було мені підступитися до тебе.
Це зрозуміло. Тоді я буду ініціаторкою розмов.
-Ні, тепер усе гаразд. Можу сам. -Правда?
Так, відтепер я перший підходитиму до тебе.
Я хочу піти…
до Раю з тобою завтра.
-Зі мною? -Так.
Боже.
Я точно буду й надалі писати твоє ім'я.
«Чжон Хун».
Зробімо фото, щоб запам'ятати цей момент, і спати.
-Ходімо? -Так.
Я витягну руки якомога далі.
Добре.
Гарно.
-Зненацька. -Чудово.
Взагалі не очікувала побачити таке в Пеклі.
Ми дивилися, що відбувалося в Раю.
-І трохи засмутилися. -Так.
А Хе Чжин була така крута.
-Чесно. -Так.
-Просто зараз. -Так.
Я за них радий.
Вони це продовжать.
-Підуть разом до Раю. -Так.
Ви хотіли б тут із кимось поговорити?
Зараз у нас вільний час, тож ідіть і говоріть.
Я хочу поговорити.
Із ким?
-Із Тон Хо. -Тоді вперед.
Уперед. Ми втрьох посидимо.
Піду потім відпочивати.
Ти не хочеш із нами балакати?
Звісно, побалакаю. Спершу нанесу бальзам для губ.
-Тут усі дівчата наполегливі. -Так.
А Рін має невеселий вигляд.
Хочу піти прогулятись.
-Ходімо? -Любиш прогулянки?
А що ти, А Рін?
-Багато думок чи просто мовчиш? -Мені цікаво.
Тобто…
Можливо, я помиляюся,
але я думала, що почула багато запевнень.
Я сусідка Хе Рін і Ю Чжин, тож…
Тому у вашій кімнаті так тихо?
Я не можу зараз говорити.
Я хочу поговорити про те, що було, поділитися емоціями.
Але коли вони поруч, не можу.
-Приходь до нас. -Так, не можеш.
Тож я навіть не знаю, що відбувається.
Після повернення я не говорила з Тон Хо.
-Зроби це пізніше. -Отже…
Я впевнена, вона перед цим говорила з Тон Хо.
Та не знаю, чи він їй відмовив і вона досі за ним бігає,
чи це тому, що він дає їй шанс.
Мені це цікаво.
Так, ми вчора повернулися з Раю.
Тут справді втрачаєш відчуття часу.
Ми вчора пили разом каву.
Учора вранці.
-Так. -А сьогодні ти пив?
-Так. -Я так заздрю.
Хочеш кави?
Мене це з розуму зводить.
То були щасливі дні.
Тобто — були?
То були щасливі дні… Звісно, зараз я щасливіша.
Якщо завтра буде дівчача гра за побачення в Раю,
можна тебе викрасти?
-Я все одно це зроблю. -Авжеж.
Це точно станеться.
Я переможу хай там що.
Що?
Ти справді розпалилася.
Мені конче потрібно завтра до Раю.
Ходімо разом.
Ходімо.
Ти знову так усміхаєшся.
Як?
Ти знову це робиш.
Ні, мені просто ніяково.
Усміхатися ніяково.
Бачити, як я всміхаюсь, теж.
Це…
Він не володіє собою.
Схоже, він так усміхається лише з Хе Рін.
-Тон Хо… -Так?
-Я тобі не казала, так? -Про що?
-Коли я згадувала свій ідеал… -Так.
Я не згадувала щоки, так?
-Не згадувала. -Чому це я?
Мені подобаються хлопці, які шаріються.
Ось що я сказала.
І ось ти.
Я не сором'язливий…
Відчуваєш схвильованість?
Я ніколи не зустрічав подібних тобі в житті.
Ти така прямолінійна й сміливо висловлюєш почуття…
Сподіваюся, завтра обиратимуть дівчата.
Дозволю тобі спати на великому ліжку.
Зараз, думаю, мені теж це подобається.
-Вона надто за ним упадає. -Так.
«Упадає!»
Овва.
-Це не жарт. -Саме так.
Та щоразу, коли вона це робить, Тон Хо не знає, як реагувати.
Так.
Хе Рін вважає це дотепним і потішним.
-Саме так. -Вона хоче дражнитися.
Так, це наче комікс.
Де головний герой — сором'язливий хлопець.
Тоді з'являється напрочуд жвава героїня.
-Вона така з себе мила… -Найпопулярніша дівчина в школі.
-Так. -А потім…
-Вона каже: «Агов, як справи?» -Так!
-Розумієте, як воно? -Постійно уявляю цю ідею.
Не усвідомлюючи цього, він повільно притягується до неї.
-Господи. -Так.
Довгенько вони розмовляють.
-Мені цікаво. -Хе Рін і Тон Хо?
Я впевнена, вони розмовляли раніше.
Так.
Розмовляли, так?
-Так, раніше. -Я їх бачила.
У них була бесіда наодинці.
Для мене це мало значення.
Місце, де він працює
і де працюю я, — одне й те саме.
-Що? -Місцезнаходження.
Ми живемо в одному районі.
Наші батьки живуть в одному місті.
Що?
І народилися ми в одному місяці.
-Це доля. -У вас багато спільного.
Ось чому це для мене був шок.
Але разом із шоком я відчула захоплення.
Я подумала: «Навіть це?»
Це доля?
От що сталося.
Ця інформація про нього мала великий вплив.
Думаю, тому мої почуття до нього так зросли.
Гадаю, всі всередині.
Ні.
-Вони ще тут. -Так.
Роби як хочеш. Я піду по воду.
Вони повернулися.
Агов.
Добре поговорили?
Минуло дві-три години.
-Що? Справді? -От-от світанок.
Котра година?
Чому ти така зла?
Ви що, пили алкоголь?
Ні, у мене пересохли очі.
Справді?
Я думала, сонце зійде.
Майже пішла спати.
Які ви страшні.
Я так втомилася. Уже збиралася йти спати.
Саме так.
Ми навіть умитися не могли.
Ти спав лише дві години, але захоплено теревенив.
Це так весело.
Весело бути в Пеклі.
Вам двом слід поговорити.
Ми навіть умитися не могли, бо чекали.
Ні, якщо втомився, поговоримо іншим разом.
Ходімо.
Зажди, треба чхнути…
Це означає, він хоче спати.
-Йому холодно. -Я чхнув.
-Тобі холодно. -Ні.
Він і вчора тремтів.
Справді?
Ходімо. Мені небагато що треба сказати.
Ходімо.
Зачекай на мене.
Уперед.
Можемо завтра, якщо втомився.
Річ не в тому.
-Ти вдавав, що втомився, позіхав. -Та ні.
-Я… -«Ти йдеш спати?»
Поговорімо швидко і спати. Я втомлена.
Ну…
-Хіба ви раніше не розмовляли? -Так.
Мене цікавило, чому ви знову розмовляєте. Але вас довго не було.
Я вирішила почекати й дізнатися, про що ви говорили, перш ніж піти спати.
Думаю, вона просто хотіла поговорити.
Я слухав, що вона говорить.
Здебільшого я слухав.
Увесь час.
Ясно.
Мені просто було цікаво.
Це було виправдання, щоб поговорити з тобою.
А після гри, в яку ви грали…
ми не говорили, відколи повернулися з Раю.
Це правда.
Я думав, сьогодні буде купа часу.
-Вони всі до тебе підходили. -Так.
Ми говорили тут. А потім повз пройшла Ю Чжин.
Вона попросила про розмову, тож я одразу пішов.
Ось як усе було.
Чесно, мені нецікаво, про що ви говорили.
Просто…
Хотіла, щоб ти знав, що я досі про тебе думаю.
Тож насправді мені нецікаво, про що була розмова.
Бо ще раніше…
ми почали розмовляти —
в Раю чи тут.
Хай там як, це все.
Це все.
Що?
Ходімо спати?
Ні, можемо лишитися. Залишимося ще трохи.
Точно?
Я не роблю вигляд, що не хочу.
Я знаю.
-Ти знаєш, так? -Так.
-Я хотів, щоб ти зрозуміла. -Я сонна.
-Бо хотіла спати? -Так.
Устаньмо.
Ми й справді мало спали.
У цих двох я теж невпевнений.
Теж щось не те.
Трикутник за участю Кук Тон Хо.
Чесно, сьогоднішня розмова…
-Хе Рін? -Думаю, нема чого губитися.
Відчуваю, що в нього точно сильніші почуття до Хе Рін.
Але А Рін це вже згадувала.
Ми думали, вона була недостатньо наполеглива.
Але під час їхньої розмови
вона сказала, що отримала запевнення,
тож навіть якщо не поговорить із ним, нічого.
Думаю, вона так думала.
Та якщо вона так думає, чи не втрачає вона пильність?
Упевнений, Тон Хо нічого такого за все життя не переживав.
Навряд чи він відкрито продемонструє свої почуття.
-Навіть якщо його тягне до Хе Рін. -Так.
РАЙ ЮК ЧУН СО І ЛІ СІ АН
Тут так зручно. Чудово.
Оце справді Рай.
Правда?
Ти згодна?
Так.
Вона відвернулася.
Так. Не говори таким тоном.
Годі говорити з нею таким тоном.
Це тому, що ми втомилися, так?
Хочеш спершу піти в душ?
Ні, спершу трохи поговорімо.
Хочеш поговорити?
Чи після душу?
Гадаю, так краще.
Як твій другий день у Раю?
-Другий день у Раю? -Так.
Агов, спиш?
«Агов, спиш?»
Сміх та й годі.
Справді?
Не може бути.
Що як він справді заснув?
-Що? -Тоді все скінчено.
-Напевно. -Та ну.
Він заснув?
Ти спиш?
Переклад субтитрів: Ганна Волошина