‫- הברדלס -‬
‫- אפריל 1860 -‬
‫- חצי האי האיטלקי מחולק לממלכות קטנות. -‬
‫- במשך יותר מ-100 שנים,‬ ‫סיציליה נשלטה בידי בית בורבון. -‬
‫- בצפון, תנועה הקוראת לאיחוד איטליה‬ ‫צוברת כוח. -‬
‫- הגנרל גריבלדי גייס צבא והפליג דרומה. -‬
‫- העיר פלרמו נדרכת לקראת בואו. -‬
‫יש עוצר! תחזרו לבתים שלכם!‬
‫הביתה! עכשיו!‬
‫לעמדות!‬
‫אתם חסרי מורא או סתם טיפשים?‬
‫אין כניסה לעיר.‬
‫כן, אנחנו יודעים, קפטן.‬
‫אדוני הנסיך.‬
‫תורידו את הנשק!‬
‫אתה בסכנה כאן, אדוני הנסיך.‬
‫כל העיר סוערת.‬
‫תומכיו של גריבלדי נעשים אלימים יותר ויותר.‬
‫אתם עושים עבודה טובה.‬
‫אבל אנחנו צריכים לעבור עכשיו.‬
‫כמובן.‬
‫תנו להם לעבור! פנו דרך לברדלס!‬
‫תזיזו את התותחים!‬
‫קדימה, מהר!‬
‫פתחו את הדלת לנסיך סלינה!‬
‫הוד מעלתך.‬
‫אדוני הנסיך!‬
‫אבא!‬
‫-אדוני הנסיך, העיר בעוצר!‬
‫אבא.‬
‫לכי לארוז את החפצים שלך. קדימה.‬
‫בנדיקו, בוא.‬
‫בנדיקו!‬
‫בגלל המהומות בעיר,‬
‫נשקפת סכנה לכל משפחה עם קשרים לבית בורבון.‬
‫כדי להגן על הנערה,‬ ‫החלטנו להחזיר אותה הביתה.‬
‫אדוני הנסיך,‬ ‫יקרה אשר יקרה מחוץ לכותלי המנזר,‬
‫הנערה מוגנת כאן.‬
‫מי יעז לתקוף את מנזר הגואל הקדוש?‬
‫אני מכבד את דעתך, אם המנזר.‬ ‫ובמקרה הזה אני גם שותף לה.‬
‫אבל אשתי, הפטרונית של המנזר הזה,‬
‫לא תיתן מנוח לי או לגואל הקדוש‬
‫עד שבתה תחזור הביתה.‬
‫מה קורה?‬
‫מהר, תזיזו את העגלות!‬
‫מה קורה?‬
‫אבא!‬
‫תחזור פנימה, הוד מעלתך.‬
‫הצילו!‬
‫אבא.‬
‫אם נישאר פה, נמות.‬
‫הוד מעלתך, בוא.‬
‫הדרך פנויה, אדוני הנסיך. אפשר לנסוע.‬
‫אדוני הנסיך, תיכנס, מהר! עכשיו!‬
‫הוד מעלתך?‬
‫אדוני הנסיך, הצילו!‬
‫בבקשה!‬
‫אדוני הנסיך!‬ ‫-מהר, קפטן!‬
‫תיכנס, הוד מעלתך.‬ ‫-הצילו!‬
‫רגע!‬
‫אבא!‬
‫מנוול!‬
‫סע!‬
‫מוות לבורבונים!‬
‫אלי, מי ייתן ואור נצחי יזרח עליהם.‬
‫כשהם אומרים, "מוות לבורבונים",‬ ‫הכוונה אלינו?‬
‫הם רוצים שנמות.‬
‫הם כופרים. חסרי אמונה מושחתים.‬
‫גריבלדי רוצה להרוס את המנזרים‬
‫ולתלות את האפיפיור.‬
‫אבי, אתה מוכן להפסיק לדבר שטויות?‬
‫גריבלדי לא כאן.‬
‫הוא בג'נובה.‬
‫הפורעים האלה פשוט יתקפו כמה חיילים מסכנים.‬
‫ואחרי שהם יגנבו יין מהמרתפים,‬
‫הם יחזרו הביתה.‬
‫ואז אצטרך לחזור למנזר, נכון?‬
‫זה רצונה של אימך.‬
‫נחכה ונראה.‬
‫בואי אליי.‬
‫בוא.‬
‫כמה טוב לחזור הביתה.‬
‫הם כאן!‬
‫קונצ'טה!‬ ‫-קטרינה!‬
‫את רזה כל כך!‬ ‫-היא תמיד הייתה רזה.‬
‫זוז!‬
‫היו מהומות בעיר?‬
‫קונצ'טה!‬
‫חילצנו אותך בדיוק בזמן.‬ ‫-"חילצנו"?‬
‫לא ראיתי אותך בפלרמו.‬
‫הוא רצה לבוא,‬ ‫אבל לא מצא את אקדחי הדו-קרב שלו.‬
‫אל תקניט את אחיך.‬
‫אימא!‬
‫לשיער שלך יש ריח של סבון מנזר.‬
‫תודה.‬
‫בסדר, שניכנס?‬
‫נאכל ארוחת בוקר.‬ ‫-אבא סיפר לי על זה.‬
‫יש לנו גרניטה נהדרת.‬
‫ברך אותנו, אלוהים,‬
‫וברך את המתנות הללו שאתה מעניק לנו בשפע‬
‫דרך ישוע אדוננו.‬
‫אמן.‬ ‫-אמן.‬
‫מהר, לפני שהאב פירונה יאכל הכול.‬
‫איפה טנקרדי?‬
‫הדודן שלנו בא והולך כרצונו.‬
‫הוא אדם בוגר עכשיו.‬
‫יש לו חיים משלו, עסקים משלו.‬
‫ואנחנו מממנים אותם.‬
‫האב פירונה, אתה בסדר?‬
‫אתה נראה קצת חיוור.‬
‫האב פירונה עבר לילה נורא.‬
‫בגלל זה אתה חיוור? אתה קצת חיוור, אבי.‬
‫זה לא מצחיק.‬
‫אני מסכים עם האב פירונה.‬
‫זה לא מצחיק בכלל.‬
‫הייתה לו סיבה טובה לפחד.‬
‫פאולו, הם...‬ ‫-זו לא בדיחה.‬
‫אל תקטע את אימא שלך.‬
‫סליחה.‬
‫אבל גריבלדי רוצה להשמיד לא רק את הישועים,‬
‫אלא גם את ממלכת בורבון.‬
‫הוא רוצה לקרוע את חיינו לגזרים‬ ‫ולהשליך אותנו לים.‬
‫הוא צודק.‬ ‫-אז תשכחי משמלות ומנשפים.‬
‫אל תדבר שטויות, פאולו.‬ ‫-כולם אוהבים מסיבות.‬
‫יש צבא שעושה את דרכו לכאן, אתם לא מבינים?‬
‫האיכרים והשודדים יוצרים כאוס בפלרמו‬
‫כדי לפנות את הדרך.‬
‫מספיק.‬
‫תהיה בשקט.‬
‫אני מצטער, אבא.‬
‫סליחה.‬
‫אני לא מבין איך אתה אדיש כל כך.‬
‫פאולו, זאת סיציליה.‬
‫עכשיו אפריל.‬
‫בעוד חודשיים יהיה כאן חם כל כך‬
‫שאף אחד לא יעלה על דעתו להתחיל מהפכה.‬
‫הם יזחלו למחילות שלהם בחיפוש נואש אחר צל,‬
‫ינוחו שם ויחכו לאוקטובר.‬
‫בינתיים, נמשיך בחיינו.‬
‫כולכם מוגנים כאן.‬
‫אין עוד מה לומר.‬
‫כן, אבא.‬
‫-כן, אבא.‬
‫בואו ניהנה מארוחת הבוקר‬ ‫ונחגוג את שובה של קונצ'טה.‬
‫קדימה, תאכלו.‬
‫"זה לא מצחיק."‬
‫"זה לא… זה לא מצחיק בכלל!"‬
‫די, אבי, אנחנו רק צוחקים!‬
‫קדימה, רוץ! כלב טוב!‬
‫- אסופת נאומי גריבלדי -‬
‫דון טנקרדי!‬
‫קונצ'טה!‬
‫זה בסדר, גאיטנו.‬
‫זו רק הדודנית שלי שבאה לביקור.‬
‫תודה שבאת, קונצ'טה.‬
‫אני תמיד שמח מאוד לראות אותך.‬
‫אני צריך ללכת עכשיו. אני קצת עסוק.‬
‫למי הנשקים האלה?‬ ‫-לחבר.‬
‫חשוב לעזור לחברים, נכון?‬
‫האנשים בפלרמו שניסו לרצוח קפטן בצבא המלך‬
‫לא נראו כמו חברים שלנו.‬
‫הם נראו כמו גאיטנו, את מתכוונת?‬ ‫גאיטנו הוא חבר שלי.‬
‫החלטת להילחם למענם?‬
‫אבא ירתח מזעם!‬
‫הוא אבא שלך, לא שלי.‬ ‫-הוא לא רואה את זה ככה.‬
‫אז אל תגלי לו.‬
‫הוא מאמין שהכול ייגמר בלא כלום.‬
‫ברור, קונצ'טה. זו התוצאה שהוא מקווה לה.‬
‫כל מה שיש לו, הבורבונים נתנו לו.‬
‫וכל מה שיש לך, אבא שלי נתן לך.‬
‫הבתים שלנו, הגנים שלנו.‬
‫תקריב הכול למען החברים החדשים שלך?‬
‫אני רוצה להגן על הכול.‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫אבל איך אעשה את זה אם אהיה בצד המפסיד?‬
‫מי אומר שנפסיד?‬
‫אני.‬
‫תחשבי על זה, קונצ'טה.‬
‫למען מי החיילים כחולי המדים שלך נלחמים?‬
‫למען מלך שהם מעולם לא ראו?‬
‫או למען חבורת כמרים שמנים,‬ ‫כדי שיוכלו להשמין עוד יותר?‬
‫בעיניי זו לא סיבה טובה להילחם.‬
‫בצפון יש רעיונות חדשים, תעשייה וקידמה.‬
‫מה יש לנו כאן?‬
‫צנזורה ושחיתות.‬
‫ובל נשכח…‬
‫אם תפסידו,‬
‫לא תצטרכי לחזור למנזר.‬
‫זה הטיעון המשכנע הראשון שלך.‬
‫קונצ'טה.‬
‫ידעת שבונים מסילות ברזל חדשות?‬
‫נוכל להפליג ממסינה לנאפולי,‬
‫ומשם לנסוע ברכבת לרומא,‬
‫לפירנצה או לוונציה.‬
‫מדינה אחת מאוחדת?‬
‫דמייני כמה נפלא זה יהיה.‬
‫סיציליה לא תהיה עוד אי בודד,‬
‫אלא חלק מאומה.‬
‫אל תספרי לאבא שלך שראית אותי.‬
‫ככה? לא לספר לו?‬
‫אני אעשה מה שארצה.‬
‫קונצ'טה…‬
‫בסדר.‬
‫אבל בתנאי אחד.‬
‫תכתוב לי לעיתים קרובות כדי שאדע שאתה בסדר.‬
‫הדאגה שלך לשלומי נוגעת ללב.‬
‫קונצ'טה, כשראית אותי למעלה קודם…‬
‫ראית הכול?‬
‫להתראות, קונצ'טה!‬
‫רוסו!‬
‫אדוני הנסיך.‬ ‫-תמיד בזמן.‬
‫מגפיים יפים.‬
‫הם חדשים?‬
‫נרכב לארג'יווקלה.‬
‫אני רוצה לדעת מה קורה עם הלימונים שלי.‬
‫מר איבה אניולו, איכר במשק שלי.‬
‫לפי החישובים שלי,‬
‫גנבת ממני 50 סלים של לימוני ארג'יווקלה.‬
‫לא, זה לא נכון! אין לי שום קשר לזה!‬
‫אני נשבע!‬ ‫-תוריד את השמשייה.‬
‫בבקשה!‬ ‫-אדוני הנסיך, אל תשתה את המים האלה.‬
‫יש מגפה.‬
‫אדוני הנסיך, אני מתחנן.‬
‫שודדים גנבו את הלימונים.‬
‫הם באו עם רובים ותקפו את המשפחה שלי.‬
‫מה יכולתי לעשות?‬
‫נאלצתי לתת להם את הלימונים, אדוני הנסיך.‬
‫אתה מאמין לו, רוסו?‬
‫אם שודדים גנבו את הלימונים,‬
‫למה הוא לא דיווח על הגניבה?‬
‫אדוני הנסיך, הם איכרים.‬
‫כל האיכרים שקרנים.‬
‫כמובן. הם סיציליאנים.‬
‫בסיציליה משקרים הרבה, נכון?‬
‫אפילו אתה, ברגע זה,‬
‫משקר לי.‬
‫לא, אדוני הנסיך.‬
‫לא?‬ ‫-לא.‬
‫אני יודע היטב‬
‫שהשודדים שהוא מדבר עליהם עובדים בשבילך.‬
‫ולא מדובר‬ ‫רק ב-50 סלים של לימוני ארג'יווקלה.‬
‫יש עוד 300 סלים‬
‫שהסתרת במרתף שלך.‬
‫לא התכוונתי, אני נשבע.‬
‫תגיד לי,‬
‫מה התוכנית שלך?‬
‫לעת עתה אתה מסתפק במועט,‬
‫ובהמשך, כשהמהפכה תסלק אותי מהדרך,‬
‫תיקח את השאר?‬
‫עכשיו…‬
‫מן הראוי שאחסל אותך.‬
‫שאשרוף את הבית שלך.‬
‫שאגרש את הבנים שלך אל ההרים.‬
‫אני מתחנן, לא!‬
‫אני מתחנן!‬
‫אבל לא אעשה זאת.‬
‫רק הפעם.‬
‫קום.‬
‫אדוני הנסיך, אני לא יודע איך להודות לך.‬
‫תתחיל בהפגנת נאמנות.‬
‫ותזכור כלל אחד קטן.‬
‫האנשים האלה יודעים מה מקומם.‬
‫אתה…‬
‫דע מה מקומך.‬
‫וגם אני…‬
‫אדע מה מקומי.‬
‫מובן?‬
‫תדאג שיחפרו כאן באר למי שתייה.‬
‫ותוודא שלאנשים האלה תמיד יהיה לחם טרי.‬
‫עכשיו, קדימה.‬ ‫-כן.‬
‫שרבונייה.‬ ‫-פחם.‬
‫בוקר טוב, הוד מעלתך.‬
‫דונה קונצ'טה.‬ ‫-תודה, מריו.‬
‫שוקולה.‬ ‫-שוקולד.‬
‫בוא, בנדיקו. קדימה.‬
‫- המהומות ממשיכות -‬
‫לדונה קונצ'טה קורברה הנכבדת.‬
‫אני בסדר.‬
‫עבדך הנאמן, טנקרדי פלקונרי.‬
‫קדימה!‬
‫כן, המפקד!‬
‫לדונה קונצ'טה קורברה. הכול בסדר.‬
‫הצילו!‬
‫תיזהר.‬ ‫-כן, המפקד.‬
‫לדונה קונצ'טה קורברה. הכול מתקדם כמתוכנן.‬
‫להסתער!‬
‫אני בסדר.‬
‫קחו את הרובים!‬
‫- תחי איטליה המאוחדת -‬
‫למען איטליה המאוחדת!‬
‫ייעשה רצונך כמו בשמיים כן בארץ.‬
‫- בית משפט -‬
‫מוות לבורבונים!‬
‫וברוך פרי בטנך, ישוע.‬
‫מרים הקדושה, אם האלוהים,‬ ‫התפללי בעדנו, החוטאים.‬
‫יש מכתבים בשבילי?‬
‫לא, דונה קונצ'טה. אני מצטער.‬
‫מה קרה? למה הוא נובח?‬
‫מתברר שאימא שלו גרה כאן, במונריאלה.‬
‫הוא כנראה ניסה לחזור הביתה.‬
‫אל אלוהים.‬
‫מה קרה, פאולו? יש לך משהו לומר?‬
‫הוא היה אחד משלנו, אבא.‬
‫ועכשיו יש אימא שמתאבלת עליו.‬
‫בגלל חבורת כלבים פחדנים כמו טנקרדי.‬
‫אתה יודע מה כולם אומרים?‬
‫שטנקרדי האהוב שלך‬
‫תומך בגלוי במורדים.‬
‫אבא, אני יודע שאתה חושב שהוא הולך על המים.‬
‫פאולו!‬ ‫-אבל הגיע הזמן שמישהו יירה בו!‬
‫בוא הנה.‬
‫בוא הנה!‬
‫פבריציו!‬
‫מי זה?‬
‫אבא?‬ ‫-כן?‬
‫מה שפאולו אמר על טנקרדי…‬
‫תתעלמי ממנו.‬
‫מה קרה, מתוקה שלי?‬
‫את נראית נסערת.‬
‫הבטחתי לו שלא אגיד כלום.‬
‫החלטת להפר את ההבטחה?‬
‫אתה תמיד אומר שאתה יודע הכול,‬
‫אז אולי אין טעם לספר לך.‬
‫אני לא אלוהים. אני לא יכול לדעת הכול.‬
‫אוכל להזכיר לך זאת מתי שארצה?‬
‫נמאס לי מהמשחק הזה.‬
‫תספרי לי.‬
‫מה קורה?‬
‫טנקרדי כתב לי.‬
‫כל יום. מפלרמו.‬
‫ומה הוא אמר לך?‬
‫שהוא בסדר.‬
‫שהוא לא בסכנה.‬
‫ולמה שהוא יהיה בסכנה?‬
‫הוא נסע לפלרמו כדי להצטרף לפורעים.‬
‫כן, ידעתי את זה.‬
‫תגיעי לעיקר.‬
‫הוא הפסיק לכתוב.‬
‫לאן אתה הולך?‬ ‫-קונצ'טה תסביר.‬
‫קונצ'טה?‬
‫זה לא יכול לחכות עד הבוקר?‬
‫פתחו את השער! פנו דרך לנסיך סלינה!‬
‫אדוני הנסיך.‬
‫מי זה?‬ ‫-הוא הנסיך, אתה לא רואה?‬
‫דוד!‬
‫איך ידעת איפה אני?‬
‫חשבת שאני לא יודע‬ ‫איך אתה מבזבז את כל הכסף שאני נותן לך?‬
‫אפילו מימנת את עלוני המהפכה.‬
‫בכסף שלי.‬
‫ידעת ונתת לי להמשיך?‬
‫הייתי עושה משהו מוקדם יותר‬ ‫אילו ידעתי שתעמדו בסוף מול כיתת יורים.‬
‫אתה מבין, אנחנו משוכנעים‬
‫שהם לא באמת רציניים בקשר לזה.‬
‫חבל. יש בחוץ קהל גדול של אנשים‬
‫שמחכים בכיליון עיניים‬ ‫לחזות מקרוב במותכם מחר.‬
‫אנסה לדבר עם מישהו מחר בבוקר‬ ‫כדי לפתור את זה.‬
‫אבל אני לא יכול להבטיח כלום.‬
‫חיבבתי מאוד את אחותי.‬
‫למרות שהיא הייתה שוטה.‬
‫היא התחתנה עם אידיוט שבזבז את כל ההון שלה.‬
‫כשהיא מתה…‬
‫כשהיא מתה,‬
‫לא נשאר דבר לטנקרדי.‬
‫אפילו לא פרוטה שחוקה אחת.‬
‫נאלצתי לכלכל אותו.‬
‫הוא תמיד היה מבריק.‬
‫אפילו בילדותו.‬
‫ביליתי איתו יותר זמן מאשר עם הילדים שלי.‬
‫תוודא שהוא ישוחרר מחר?‬
‫אני עדיין לא יודע מה אגיד‬ ‫למושל האידיוט ההוא.‬
‫ממתי אנחנו שולחים אידאליסטים צעירים‬
‫לעמוד מול כיתת יורים?‬
‫למעשה, אידאליסטים צעירים‬ ‫הוצאו להורג מאז שחר האנושות.‬
‫והאיש הצעיר שאנחנו מדברים עליו מסוכן.‬
‫כן, הוא בהחלט מסוכן.‬
‫בעיקר לעצמו, כשהוא מהמר.‬
‫אדוני הנסיך,‬ ‫החיילים שלי מתכוננים לצאת למלחמה.‬
‫ובמלחמה, עלינו להציב דוגמה.‬
‫טנקרדי פלקונרי, שאינו אפילו הבן שלך,‬
‫הוא דוגמה מושלמת.‬
‫תשתמש באחיין שלי כדי להציב דוגמה‬
‫למנוולים האלה?‬
‫באחיין של נסיך סלינה?‬
‫צר לי מאוד.‬
‫אבל האנשים האלה‬
‫יישלחו לכיתת היורים.‬
‫אם תרצה,‬
‫תוכל לצפות בהוצאה להורג מהמרפסת.‬
‫זה פנקס צ'קים של החשבון שלי בלונדון.‬
‫תנקוב במחיר.‬
‫תודה.‬
‫אבל כסף מעולם לא קסם לי.‬
‫קל מדי לבזבז אותו.‬
‫מה אתה רוצה?‬
‫קרקעות.‬
‫הקרקעות שלך, שתמיד היו נרחבות,‬
‫ואפשרו לך לחיות חיים נטולי דאגה.‬
‫על אילו קרקעות חשבת?‬
‫ארג'יווקלה.‬
‫ארג'יווקלה?‬
‫אתן לך 200 דונם.‬
‫אני לא רוצה רק חלקת אדמה.‬
‫אני רוצה הכול.‬
‫כן, אני יודע שהמשפחה שלך‬ ‫שלטה בקרקעות האלה למעלה מ-100 שנים.‬
‫אבל זה המחיר שלי.‬
‫אם תחליט לבוא,‬
‫נתראה במרפסת.‬
‫חמש מאות דונם.‬
‫חכה!‬
‫אם אתה אוהב כל כך את הכלא, אולי תשדוד בנק?‬
‫ככה תוכל לקנות בחזרה חלק מהקרקעות‬
‫שנאלצתי למסור בתמורה לשחרורך.‬
‫החברים שלי עדיין בכלא,‬
‫אבל לדבריך אין פחיתות כבוד‬ ‫בכך שנטשתי אותם שם!‬
‫אתה מעז לדבר איתי על כבוד?‬
‫זוז.‬
‫אפשר?‬ ‫-בבקשה.‬
‫הוד מעלתך.‬ ‫-בלסמו, תלביש אותו.‬
‫למה אתה עושה את זה, דוד?‬
‫פשוט תאכל.‬
‫אדוני.‬
‫למה אנחנו הולכים למועדון?‬
‫שתי כוסות ברנדי.‬
‫רבותיי, אני רוצה להרים כוסית.‬
‫לחיי האחיין שלי, טנקרדי פלקונרי.‬
‫כל מי שלא יצטרף יהפוך לאויב שלי.‬
‫חס וחלילה, אדוני הנסיך. לחיים!‬
‫ברנדי, בבקשה.‬ ‫-מייד.‬
‫יחי טנקרדי פלקונרי!‬
‫לחיים.‬
‫עכשיו אפשר ללכת.‬
‫זה לא יהיה מחזה יפה.‬
‫סליחה.‬
‫מריה הקדושה. הבתולה הקדושה.‬
‫בבקשה, אל תיתני לי למות.‬
‫אני לא רוצה למות!‬
‫מריה הקדושה.‬
‫אם האלוהים.‬
‫אלוהים!‬
‫הילד שלי!‬ ‫-אימא, אני מפחד!‬
‫לא!‬
‫מריה הקדושה, רחמי עלינו!‬
‫רחמי עליי, בבקשה! אני לא רוצה למות!‬
‫למטרה!‬
‫אש!‬
‫תחי איטליה!‬
‫למטרה!‬
‫יחי גריבלדי!‬
‫אש!‬
‫לא!‬
‫תחשוב מה היה קורה אילו הם ירו בך.‬
‫פרנצ'סקו!‬ ‫-בסדר.‬
‫פבריציו, תוריד את הכלב מהשולחן.‬
‫אבא אוהב שהכלב על השולחן.‬
‫המשמשים האלה…‬ ‫-הם בשלים?‬
‫כן.‬
‫אל תיתן לו טארט. הוא יקיא.‬
‫ילדים!‬
‫זה לא היה טארט, זו הייתה חתיכת בריוש.‬
‫לכלבים אסור לאכול סוכר!‬ ‫-שנלך לשוק?‬
‫דודן!‬ ‫-טנקרדי חזר!‬
‫טנקרדי!‬
‫קטרינה!‬
‫היי.‬
‫התגעגענו אליך.‬ ‫-היי, קיארה.‬
‫היי.‬ ‫-דודן.‬
‫הוא לא אורח רם מעלה.‬ ‫תנו לו לשבת ותציעו לו משהו לאכול.‬
‫שב לשולחן, דודן.‬
‫דודה סטלה.‬
‫תודה שטיפלת בי כל כך יפה.‬
‫זה הבית שלך, טנקרדי.‬
‫התפללנו למענך, טנקרדי.‬
‫אבי.‬
‫לא התגעגעת לכל זה, דודן?‬
‫כן, קתרינה.‬ ‫-באמת!‬
‫ואני רוצה לומר שמעולם לא היה‬ ‫ולעולם לא יהיה שולחן טוב מזה!‬
‫תטעם את הגרניטה. היא נהדרת!‬
‫גם הבריוש טעים!‬
‫בבקשה.‬ ‫-ציפיתי לזה בקוצר רוח.‬
‫קונצ'טה, גם אני יכולה לקבל קצת?‬
‫קונצ'טה?‬
‫לא, קיארה. אכלת מספיק.‬
‫קונצ'טה!‬ ‫-אימא!‬
‫ואו!‬
‫טעים כל כך!‬
‫טנקרדי, איך אתה מעז?‬
‫אלוהים, הוא שוב מתחיל.‬
‫כל מה שאנחנו מייצגים, כל מה שנתנו לו,‬ ‫הוא מפנה לכל זה עורף.‬
‫נראה לי שהוא אוהב את האוכל, פאולו.‬
‫פאולו, אני מבין לליבך.‬
‫באמת.‬
‫אתה הדודן שלי, ותמיד אוהב אותך.‬
‫גריבלדי והצבא שלו‬ ‫יגיעו לכאן בעוד כמה ימים.‬
‫עצם הנוכחות שלו כאן פוגעת בך,‬ ‫ואתה אפילו לא רואה את זה.‬
‫או שאולי אתה רואה?‬
‫כי אם הוא בוגד, ואין להכחיש שזו האמת,‬
‫אז מה אתה, אבא?‬
‫טוב, דוד,‬
‫זו שאלה מצוינת.‬
‫אני לא חושבת שהוא הפריז בדבריו.‬
‫אתה משפיל את הבן שלך.‬
‫אתה מבייש אותו.‬
‫הוא שאל אותך שאלה הגיונית לחלוטין.‬
‫מובן שאנחנו אוהבים את טנקרדי.‬
‫הוא כמו בן בשבילנו.‬
‫אבל הוא בחר בצד שנלחם נגדנו.‬
‫או לפחות נגד התפקיד שאנחנו אמורים למלא.‬
‫אם כי כבר אין לי מושג מה התפקיד הזה.‬
‫התפקיד שלנו הוא להגן על אדמתנו.‬
‫כמו שעשינו מאז ומעולם?‬
‫כמו שעשינו מאז ומעולם.‬
‫אתה מעדיף את האחיין שלך על פני בנך.‬
‫ואת קונצ'טה על פני אחיותיה.‬
‫ואת המפגשים שלך בפלרמו על פניי.‬
‫אני מכירה אותך בשלמות.‬
‫וכך גם אלוהים.‬
‫לא יכולתי לשאת את המחשבה שתגיע לגיהינום.‬
‫אני מתפללת למען נשמתך בכל יום.‬
‫אני בטוח שהתפילות שלך למעני‬
‫ישפילו את רוחי.‬
‫שום דבר בעולם הזה לא יכול להשפיל את רוחך.‬
‫"אבכה‬
‫"על גורלי האכזר‬
‫"ועל תשוקתי‬
‫"לחופש‬
‫"ועל תשוקתי‬
‫"לחופש"‬
‫אתה נראה עצוב.‬
‫עצוב מאוד.‬
‫תודה ששמת לב, קונצ'טה.‬
‫אתה עצוב בגלל החברים שלך?‬
‫אילו חברים?‬
‫אלה שהוצאו להורג?‬
‫ואלה שלא מתים,‬
‫ואלה שמשתתפים במהפכה‬ ‫שגם אתה רוצה להשתתף בה.‬
‫קונצ'טה, המקום הזה הוא גן עדן.‬
‫וחלק גדול ממני רוצה להישאר כאן לנצח.‬
‫אבל להישאר כאן פירושו להסתפק במה שיש לי.‬
‫ואין לי כלום, קונצ'טה.‬
‫זה לא נכון.‬
‫יש לך אותנו.‬
‫ואת כל זה.‬
‫יש לי בית מוזנח ואת הנדבות של אבא שלך.‬
‫יש עולם שלם שם בחוץ.‬
‫ולשם אני צריך ללכת.‬
‫כי אולי שם אוכל לבנות לעצמי עתיד.‬
‫את מבינה?‬
‫הוד מעלתך.‬
‫הלימונים שלך.‬
‫יש לי חדשות.‬
‫העברתי את כל הנכסים שלי בארג'יווקלה‬
‫למושל לאונפורטה.‬
‫הענקתי לו את הרושם‬ ‫שאתה היחיד שיכול לנהל אותם.‬
‫אז מהיום תפסיק לגנוב ממני‬ ‫ותתחיל לגנוב ממנו,‬
‫ותרוויח הרבה יותר.‬
‫נחמד מצידי, לא?‬
‫אתה שמח?‬
‫אתה נדיב מאוד, אדוני הנסיך.‬
‫יופי, כי עכשיו אני צריך לבקש משהו בתמורה.‬
‫בקש כל מה שתרצה.‬
‫גריבלדי ותומכיו העלובים בחולצות האדומות…‬
‫הם אמורים להגיע לכאן בכל יום.‬
‫אתה ואנשיך‬
‫באמת תוכלו להגן עלינו מהפלישה?‬
‫אדוני הנסיך,‬
‫הבית שלך‬
‫יהיה מוגן יותר ממנזר.‬
‫יופי.‬
‫מה? יש לך משהו לומר?‬
‫כן.‬
‫זה קשור לאחיין שלך.‬
‫דוד! מה קורה? שכחתי משהו?‬
‫אתה יודע מה באמת מרגיז אותי?‬
‫שאצטרך לשמוע מאדם זר‬
‫איך דיממת למוות בשדה הקרב‬ ‫באיזו מלחמה מיותרת.‬
‫עדיף שאירה בך עכשיו.‬
‫תשקם את המוניטין שלך במועדון.‬
‫נכון מאוד.‬
‫אתה באמת חושב‬ ‫שאתה והגנרל שלך תצליחו לכבוש את סיציליה?‬
‫שכחת מאיפה באת.‬ ‫-מעולם לא שכחתי.‬
‫יוונים, רומאים, ערבים, נורמנים…‬
‫כולם חזרו הביתה בסופו של דבר.‬
‫ופשוט משכנו בכתפינו,‬
‫המשכנו בחיינו‬
‫וחשבנו, "למה הם חשבו‬ ‫שהם יכולים לבוא הנה ולשלוט בנו?"‬
‫ואז חיכינו בסבלנות‬
‫לבואו של האדם הבא שינסה לשלוט בנו.‬
‫דוד, השליט הבא עומד להגיע.‬
‫אני פשוט מקווה שאתה מוכן.‬
‫אולי זה יגרום לנו להשתפר.‬
‫איך נשתפר?‬
‫נהיה חרוצים יותר? מתורבתים יותר?‬
‫יציבים יותר מבחינה כלכלית?‬
‫אתה חולם.‬
‫אנחנו לא רוצים להשתפר,‬
‫כי אנחנו חושבים שאנחנו מושלמים כמו שאנחנו.‬
‫זכור, יהירותנו חזקה יותר מכל צבא.‬
‫דוד, אם אנחנו רוצים שהכול יישאר כפי שהוא,‬
‫הכול חייב להשתנות.‬
‫חכה.‬
‫אנחנו בסיציליה, אחרי הכול.‬
‫במוקדם או במאוחר, תצטרך לשחד מישהו.‬
‫להתראות, דוד.‬
‫להתקדם שמאלה!‬
‫יחי גריבלדי!‬
‫היכונו לקרב!‬
‫ואם הוא ימות?‬
‫הוא לא ימות.‬
‫- מבוסס על "הברדלס"‬ ‫מאת ג'וזפה תומאזי די למפדוזה -‬