ГЕПАРД
КВІТЕНЬ 1860 РОКУ
АПЕННІНСЬКИЙ ПІВОСТРІВ РОЗДРОБЛЕНИЙ НА НЕВЕЛИКІ КОРОЛІВСТВА.
ПОНАД 100 РОКІВ СИЦИЛІЄЮ ПРАВИЛА
ДИНАСТІЯ БУРБОНІВ.
НА ПІВНОЧІ НАБИРАЄ СИЛИ РУХ, ЯКИЙ ЗАКЛИКАЄ ДО ОБ'ЄДНАННЯ ІТАЛІЇ.
ГЕНЕРАЛ ҐАРІБАЛЬДІ ЗІБРАВ АРМІЮ ПЛИВТИ НА ПІВДЕНЬ.
МІСТО ПАЛЕРМО ГОТУЄТЬСЯ ДО ОБОРОНИ.
Комендантська година! Повертайтесь додому!
Ідіть додому!
Напоготові!
Ви безстрашні чи безголові?
Місто закрите.
Ми це знаємо, капітане.
Княже.
Опустіть зброю!
Вам знаходитись тут небезпечно.
У місті панує хаос.
Прихильники Ґарібальді стають дедалі жорстокішими.
У вас добре все виходить.
Але зараз нам треба проїхати.
Зараз.
Пропустіть їх! Звільніть дорогу для Гепарда!
Відтягніть гармати!
Ну ж бо, ворушіться!
Відчиняйте! Це князь Саліна!
Ясний пане.
Княже!
Батьку!
-Батьку! -Княже, комендантська година!
Падре.
Іди збери свої речі.
Іди.
Ходімо, Бендіко.
Бендіко!
Через ці заворушення
усі родини, що мають зв'язки з Бурбонами, в зоні ризику.
Щоб уникнути потенційної небезпеки,
ми краще заберемо дівчину додому.
Княже, що б там не сталося у світі,
тут дівчина в безпеці.
Хто наважиться напасти на монастир Найсвятішого Ізбавителя?
Я поважаю вашу думку. І навіть згоден із вами.
Однак моя дружина, благодійниця цього монастиря, не дасть спокою
ні мені, ні Найсвятішому Ізбавителю,
поки її дочка не повернеться додому.
Що відбувається?
Швидше, розчистіть дорогу!
Що таке?
Тату!
Поверніться, Ваша Ясносте.
Допоможіть!
Тату. Якщо залишимося тут, помремо.
Ваша Ясносте, їдьмо.
Усе готово, княже. Можемо їхати.
Княже, сідайте! Швидко!
Ваша Ясносте?
Княже, допоможіть!
Будь ласка!
-Княже! -Швидше, капітане!
-Ваша Ясносте. -Допоможіть!
Чекайте!
Тату!
Виродок!
Поїхали!
Смерть Бурбонам!
Господи, нехай вічне світло осяє їх.
«Смерть Бурбонам», це вони про нас?
Вони хочуть нас убити.
Вони єретики, віровідступники й головорізи.
Ґарібальді хоче зруйнувати абатства
й повісити Папу.
Падре, припиніть верзти нісенітниці, прошу вас.
Ґарібальді тут немає.
Він у Генуї. Хм-м.
Ці люди просто зірвуться на бідолашних вояках.
І після крадіжки вина з підвалів
повернуться додому.
І тоді мені доведеться повернутися в монастир?
Цього хоче твоя мати.
Побачимо.
Іди сюди.
Виходь.
Так добре бути вдома.
Приїхали!
-Кончетта! -Катерина!
-Така худенька! -Вона завжди була стрункою.
Відійди!
У місті були бої?
Кончетто!
-Вчасно ми тебе вивезли. -«Ми»?
Я тебе в Палермо не бачила.
Він хотів поїхати, але не знайшов свої дуельні пістолети.
Не дражніть свого брата.
Мамо!
Твоє волосся пахне монастирським милом.
Дякую.
Ну що, ходімо?
-Поснідаймо. -Тато мені все розказав.
У нас неймовірна граніта.
Благослови нас, Боже,
і благослови дари Твої,
які з Твоєї щедроти ми маємо.
Через Христа, Господа нашого.
Амінь.
Налітайте, поки падре Пірроне не з'їв усе.
Де Танкреді?
Наш кузен приїжджає і їде, коли схоче.
Він уже дорослий.
У нього своє життя, свої справи.
І все це нашим коштом.
Падре Пірроне, як почуваєтесь?
Ви трохи блідий.
У падре Пірроне була жахлива ніч.
Це тому ви побіліли? У вас обличчя трохи біле, падре.
Це не смішно.
Я згоден з падре Пірроне.
Це зовсім не смішно.
Він мав повне право боятися.
-Паоло, вони… -Це не жарти.
Не перебивай матір.
Вибачте.
Ґарібальді хоче знищити не лише єзуїтів.
Він хоче скинути Бурбонів.
Він хоче розтрощити наше життя й скинути нас у море.
-Він має рацію. -Забувайте про сукні та бали.
-Не кажи дурниць, Паоло. -Усі люблять вечірки.
Сюди йде армія, ви не розумієте?
Селяни й бандити вчиняють підпали в Палермо,
розчищають шлях.
Досить.
Мовчи.
Вибачте, батьку.
Вибачте.
Не розумію, чому вас це не турбує.
Паоло, це Сицилія.
Зараз квітень.
За два місяці тут буде так спекотно,
що нікому й на думку не спаде,
починати революцію.
Усе, на що вони розраховуватимуть, —
пересидіти десь у тіні до жовтня.
А ми тим часом житимемо своїм життям.
Га?
Тут ви всі у безпеці.
Це все, що можна сказати.
Так, батьку.
-Так, батьку. -Так, батьку.
А тепер насолодімося сніданком і поверненням Кончетти.
Ну ж бо, їжте.
«Це не смішно».
«Це зовсім… Це зовсім не смішно!»
Годі, падре. Ми жартуємо!
Побігли! Дивись! Молодець!
ПРОМОВИ ҐАРІБАЛЬДІ
Доне Танкреді!
Кончетто!
Усе гаразд, Гаетано.
До нас завітала моя кузина.
Дякую, що прийшла, Кончетто.
Я завжди тобі радий.
Мені треба йти. Я трохи зайнятий.
-Для кого ця зброя? -Для друга.
Друзям треба допомагати, хіба ні?
Люди, яких я бачила в Палермо, вбивали капітана
й не скидалися на друзів.
Вони були схожі на Гаетано? Гаетано — мій друг.
Ти вирішив битися за них?
Батько сказиться!
-Він твій батько, не мій. -Він це бачить інакше.
Тоді не кажи йому.
Він вважає, що все це закінчиться нічим.
Такий варіант його влаштував би.
Усе, що він має, він отримав від Бурбонів.
А все, що маєш ти, дав тобі мій батько.
Наші будинки, наші сади.
Пожертвуєш цим заради своїх друзів?
Я хочу все захистити.
-Захистити? -Так.
Але як це зробити на боці тих, хто програє?
Хто сказав, що ми програємо?
Я.
Подумай про це, Кончетто.
За кого воюють ваші солдати в блакитній формі? Га?
За короля, якого ніколи не бачили?
Чи за товстих священників, щоб вони ще більше гладшали?
Мене це не дуже мотивує.
На Півночі у них є нові ідеї. Є промисловість і прогрес.
Що ми маємо тут?
Цензуру й корупцію.
Я вже не кажу…
що якщо програєте,
тобі не доведеться повертатися в монастир.
Це твій перший переконливий аргумент.
Кончетто.
Ти знала, що вони будують залізницю?
Зможемо морем дістатися з Мессіни до Неаполя,
а потім потягом до Риму,
Флоренції чи Венеції.
Це буде одна країна?
Уявляєш, який розмах.
Сицилія не була б лише островом,
вона стала б частиною держави.
Не кажи батькові, що ти мене бачила.
О, не можна йому сказати?
Я зроблю, як забажаю.
Кончетто…
Гаразд.
Але за однієї умови.
Ти писатимеш, щоб я знала, що в тебе все добре.
Приємно бачити, що ти про мене хвилюєшся.
Кончетто, коли ти бачила мене нагорі,
ти все побачила?
Бувай, Кончетто!
Руссо!
-Княже. -Завжди вчасно.
Гарні чоботи!
Нові?
Відвези мене в Арджівокале.
Хочу подивитися, як там мої лимони.
Пан Ібба Аньоло.
Фермер-орендар.
За моїми підрахунками,
ти вкрав у мене 50 кошиків лимонів.
Ні, це неправда! Я до цього не причетний!
-Повірте мені! -Забери парасольку.
-Прошу! -Княже, не пийте цю воду.
Епідемія вирує.
Княже, благаю вас.
Лимони вкрали.
Бандити вкрали.
У них були гвинтівки. Вони напали на мою родину.
Що я міг зробити?
Я був змушений віддати їм лимони, Княже.
Ти йому віриш, Руссо?
Якщо це бандити вкрали лимони,
чому не повідомив про крадіжку?
Княже, це селяни.
Вони всі вправні брехуни.
Авжеж. Вони сицилійці.
На Сицилії ми багато брешемо, чи не так?
Навіть ти, ось зараз.
Годуєш мене брехнею.
Ні, Княже.
-Не брешеш? -Ні.
Я прекрасно знаю,
що бандити, про яких він говорить, — твої люди.
Бракує не лише 50 кошиків лимонів Арджівокале.
Ще 300 кошиків
сховані у твоєму підвалі.
Я не навмисно, присягаюся.
То розкажи мені,
який у тебе план?
Крадеш у мене крихти
й сподіваєшся, що революція мене знесе,
і ти забереш решту?
Тепер…
я повинен тебе знищити.
Мені слід було б спалити твій будинок.
Твоїх синів вигнати в гори.
Благаю, не треба!
Благаю вас!
Але я цього не робитиму.
Цього разу.
Підводься.
Княже, не знаю, як вам дякувати.
Почни із відданості.
І пам'ятай про правила.
Ці люди,
вони знають своє місце.
І ти…
знай своє місце.
Я теж
знаю своє місце.
Ясно тобі?
Нехай викопають тут криницю для чистої води.
І забезпеч цих людей завжди свіжим хлібом.
-Я їду. -Усе зроблю.
-Charbonnier. -Вугілля.
Доброго ранку, Ваша Ясносте.
-Донна Кончетто. -Дякую, Маріо.
-Chocolat. -Шоколад.
Ходімо, Бендіко.
ЗАВОРУШЕННЯ ТРИВАЮТЬ
Вельмишановній донні Кончетті Корбера.
У мене все добре.
Ваш слуга Танкреді Фальконері.
Уперед!
Так!
Донні Кончетті Корбера. У мене все добре.
Допоможіть!
-Будь обережним. -Так, пане.
Донні Кончетті Корбера. Усе йде за планом.
У наступ!
Усе гаразд.
До зброї!
ХАЙ ЖИВЕ ОБ'ЄДНАНА ІТАЛІЯ
За об'єднану Італію!
Нехай буде воля твоя як на небі, так і на землі.
Смерть Бурбонам!
Благословенний плід
утроби твоєї, Ісус.
Богородице Діво, радуйся, благодатна Маріє, Господь з Тобою.
Мені листів немає?
Ні, донно Кончетто. Вибачте.
Що таке? Чому він гавкає?
Кажуть, його мати живе в Монреалі.
Мабуть, намагався дійти додому.
Святі небеса.
Що таке, Паоло? Хочеш щось сказати?
Він був одним із нас, батьку.
І матері доведеться його оплакувати.
Через зграю легкодухих псів, як Танкреді.
Знаєте, що всі кажуть?
Це твій улюблений Танкреді
відкрито підтримує повстанців.
Батьку, я знаю, ви вважаєте, що він робить неможливе.
-Паоло! -Але час його застрелити!
Підійди.
Підійди!
Фабріціо!
Хто там?
-Тату? -Що?
Те, що Паоло сказав про Танкреді…
Не зважай на нього.
Що таке, сонечко?
Ти якась засмучена.
Я пообіцяла йому, що нічого не розкажу.
І вирішила порушити обіцянку?
Ти завжди кажеш, що все знаєш,
то, може, немає сенсу нічого розказувати.
Га?
Я не Бог. Я не можу все знати.
О!
Можна я тобі нагадаю про це у слушну мить?
Я втомилася від цієї гри.
Розказуй.
Що відбувається?
Танкреді писав мені.
Щодня. З Палермо.
І що пише?
Що з ним усе гаразд.
Що він у безпеці.
І чому він не мав би бути в безпеці?
Він приєднався до бунтарів у Палермо.
Так, про це я знаю.
Переходь до суті.
Він перестав писати.
-Куди ти їдеш? -Кончетта пояснить.
Кончетто?
Це не може зачекати до ранку?
Відчиняйте! Дорогу князю Саліна!
Князю.
-Хто це? -Він князь, хіба не видно?
Дядьку!
Як ви мене знайшли?
Думав, я не знаю, на що ти витрачаєш гроші, які я тобі даю?
Ти навіть профінансував ті листівки повстанців.
Моїми грошима.
Ви знали й дозволили мені продовжувати?
Я б не став чекати, якби знав, що тебе збираються застрелити.
Розумієте, ми впевнені,
що вони це несерйозно.
Шкода, бо надворі великий натовп
пускає слину від перспективи зайняти місце в першому ряду
й побачити, як тебе завтра стратять.
Завтра вранці я спробую якось усе владнати.
Але не можу нічого гарантувати.
Я дуже любив свою сестру.
Хоча вона була досить недоумкуватою.
Вона вийшла за йолопа, який розтринькав увесь її статок.
Коли вона померла…
Коли вона померла,
Танкреді нічого не лишилося.
Навіть крихти доходу.
Я мусив його забезпечувати.
Він завжди був винятковим.
Навіть коли був дитиною.
Я більше часу проводив із ним, ніж з моїми дітьми.
Ти домовишся завтра, щоб його звільнили?
Я досі не знаю, що сказати тому кретину губернатору.
Відколи ми караємо молодих ідеалістів
розстрілами?
Взагалі-то, молодих ідеалістів страчували з незапам'ятних часів.
І цей юнак становить загрозу.
Так, становить.
Переважно для себе, коли грає в азартні ігри.
Князю, мої війська готові до війни.
На війні ми маємо давати приклад.
І Танкреді Фальконері, який навіть не ваш син, —
найкращий приклад, який ми можемо дати.
І ви використаєте мого небожа, як приклад,
для тих підлабузників?
Небожа князя Саліни?
Мені дуже шкода.
Але ті люди
будуть розстріляні.
Якщо хочете,
можете подивитися на страту з тераси.
Це чекова книжка до мого лондонського рахунку.
Просто назвіть суму.
Дякую.
Але гроші ніколи не були моїм пріоритетом.
Вони так легко витрачаються.
Чого ви хочете?
Землю.
Ту саму землю,
якої у вас завжди було вдосталь,
і якій ви завдячуєте своїм спокійним життям.
Про яку землю йдеться?
Я думав про Арджівокале.
Арджівокале?
Ви отримаєте 20 гектарів.
Я не хочу лише клаптик землі.
Я хочу її всю.
Так, я знаю, ваша сім'я володіє нею, понад 100 років.
Але така моя ціна.
Якщо вирішите прийти,
побачимось на терасі.
П'ятдесят гектарів.
Чекайте!
Якщо тобі подобаються в'язниці,
чому не пограбуєш банк?
Повернув би мені гроші за майно, яке мені довелося
віддати, щоб тебе витягти.
Мої товариші досі там.
Але ти кажеш, що це не ганебно залишати їх у в'язниці!
Ти маєш нахабство казати мені про честь?
Ходімо.
-Можна? -Прошу.
-Ваша Ясносте. -Бальзамо, одягни його.
Навіщо ви це робите, дядьку?
Просто поїж.
Пане.
Чому ми йдемо в клуб? Га?
Два бренді.
Панове, я хочу виголосити тост.
За мого небожа Танкреді Фальконері.
Хто не приєднається може вважати себе моїм ворогом.
Не дай боже, князю. Будьмо!
-Бренді, будь ласка. -Зараз принесу.
Хай живе Танкреді Фальконері!
Будьмо.
Тепер можемо йти.
Видовище буде неприємне.
Вибачте.
Матінко рідна. Пресвята Діва Маріє.
Не дай мені померти.
Я не хочу помирати.
Пресвята Діва Маріє.
Матір божа.
Господи!
-Мій хлопчик! -Мамо, я боюся!
Ні!
Діва Маріє, змилуйся над нами!
Прошу, змилуйся наді мною! Я не хочу помирати!
Цілься!
Вогонь!
Хай живе Італія!
Цілься!
Хай живе Ґарібальді!
Вогонь!
Ні!
Тільки уяви, що б сталося, якби тебе застрелили.
-Франческо! -Добре!
Фабріціо, забери собаку від столу?
Батько любить, коли він за столом.
-Ці абрикоси… -Вони стиглі?
Так.
Йому буде зле від пирога.
Діти!
Це не пиріг, це бріош.
-Собакам не можна цукор! -На Вуччірію?
-Кузене! -Танкреді повернувся!
Танкреді!
Катерино!
Привіт.
-Ми скучили. -Привіт, К'яро.
-Привіт. -Кузене.
Він не високопоставлений гість. Дайте йому сісти й поїсти.
Сідай, кузене.
Тітко Стелла.
Дякую, що так дбаєте про мене.
Це твій дім, Танкреді.
Ми молилися за тебе, Танкреді.
Падре.
Ти хіба не скучив за цим усім?
-Скучив! -Справді!
І я хочу сказати, що кращого за цей стіл,
ніколи й ніде не буде!
Скуштуй граніту. Вона неймовірна!
Булочки теж смачні!
-Ось. -Я мріяв про них.
Кончетто, можна і мені?
Кончетто?
Ні, К'яро. Тобі вже досить!
-Кончетто! -Мамо!
Ого!
Це так смачно!
Танкреді, як ти смієш?
Боже, знову починає.
Він відкидає те, хто ми є, те, що ми йому дали.
Гадаю, йому подобається їжа, Паоло.
Паоло, я тебе розумію.
Справді розумію.
Ти мій кузен і я завжди тебе любитиму.
Ґарібальді зі своєю армією буде тут за кілька днів.
Сама його присутність тут
ображає вас, а ви цього не бачите.
Чи бачите?
Якщо він зрадник, а в цьому немає сумнівів,
то ким тоді стаєте ви, батьку?
Дядьку,
це чудове запитання.
Він не сказав нічого надто суперечливого.
Ти принижуєш свого сина.
Ти ганьбиш його.
Він поставив тобі цілком резонне запитання.
Звісно, ми любимо Танкреді.
Він нам, як син.
Але він не на нашому боці.
Принаймні проти позиції, яку ми маємо займати.
Хоча я вже й гадки не маю, що це за позиція.
Наша позиція —
міцно стояти на нашій землі.
Як завжди було?
Як завжди було.
Ти любиш небожа більше за сина.
І Кончетту більше за її сестер.
І зустрічі в Палермо більше за мене.
Я знаю, який ти.
І Господь знає.
Я не могла змиритися з тим, що ти опинишся в пеклі.
Я щодня молюся за твою душу.
Твоє заступництво перед Богом
без сумніву, мене угамує.
Ніщо в цьому світі не угамує тебе.
Дозвольте мені поплакати
Через мою жорстоку долю
І через те, що я прагну
Свободи
І через те, що я прагну
Через те, що я прагну
Свободи
Ти якийсь засмучений.
Дуже засмучений.
Дякую, що помітила, Кончетто.
Це через твоїх друзів?
Яких?
Тих, яких стратили?
І тих, хто не помер,
і бере участь у революції, до якої ти теж хотів би долучитися.
Кончетто, це місце — рай.
Велика частина мене залишилась би тут назавжди.
Але це б означало задовольнитися тим, що маю.
А це нічого, Кончетто.
Це неправда.
У тебе є ми.
І все це.
У мене є будинок у руїнах і милосердя твого батька.
Там цілий світ.
І мені туди треба.
Можливо, я зможу побудувати там своє майбутнє.
Ти розумієш?
Ваша Ясносте.
Ваші лимони.
У мене є новини.
Я передав усе своє майно в Арджівокале
губернатору Леонфорте.
Я зробив так, щоб тебе сприймали, як найкращого розпорядника.
Відсьогодні ти більше не крадеш у мене.
Ти починаєш красти в нього, з набагато більшим прибутком.
Хіба я не зробив тобі послугу?
Ти радий?
Ви дуже щедрі, княже.
Добре, бо зараз я про дещо попрошу тебе.
Просіть що завгодно.
Ґарібальді з його підлабузниками в червоних сорочках…
Вони мають от-от дістатися сюди.
Ти із твоїми людьми
зможете захистити нас від будь-якого вторгнення?
Княже,
ваш будинок.
буде в більшій безпеці, ніж монастир.
Добре.
Що таке? Хочеш щось сказати?
Так.
Справа у вашому небожу.
Дядьку! Що таке? Я щось забув?
Знаєш, що мене дратує?
Що мені розкажуть,
як ти стік кров'ю в якомусь безглуздому бою.
Я маю тебе застрелити.
У клубі вам повернуть усі ваші кредити.
Це правда.
Ти справді думаєш,
що цей твій генерал зможе завоювати Сицилію?
-Ти забув, звідки ти родом. -Я цього не забуду.
Греки, римляни, араби, нормандці…
Всі вони зрештою забралися геть.
А ми знизували плечима,
струшувати із себе пил
і думали: «З якого дива вони вирішили, що можуть прийти сюди
і керувати нами?»
Ми терпляче чекали
на наступного потенційного правителя.
Дядьку, наступний правитель на підході.
Сподіваюся, ти готовий.
Можливо, все це зробить нас кращими.
Кращими?
Більш працьовитими? Більш культурними?
Більш фінансово-відповідальними?
Ти мариш.
Ми не хочемо бути краще,
бо ми ідеальні такі, які є.
Пам'ятай, наше марнославство сильніше за будь-яку армію.
Якщо хочемо, щоб усе лишилося як є,
усе має змінитися.
Чекай.
Ми все ж таки на Сицилії.
Рано чи пізно, тобі доведеться когось підкупити.
Прощавай, дядьку.
Ідіть наліво!
Слава Ґарібальді!
До зброї!
А якщо він помре?
Не помре.
ЗА МОТИВАМИ «ГЕПАРД» ДЖУЗЕППЕ Т. ЛАМПЕДУЗА
Переклад субтитрів: Олена Гердова