ГЕПАРД
КВІТЕНЬ 1860 РОКУ
АПЕННІНСЬКИЙ ПІВОСТРІВ ПОДІЛЕНО НА МАЛЕНЬКІ КОРОЛІВСТВА.
ПОНАД СТО РОКІВ СИЦИЛІЄЮ ПРАВИЛА ДИНАСТІЯ БУРБОНІВ.
НА ПІВНОЧІ НАБИРАЄ СИЛИ РУХ, ЩО ЗАКЛИКАЄ ДО ОБ'ЄДНАННЯ ІТАЛІЇ.
ГЕНЕРАЛ ҐАРІБАЛЬДІ ЗА ПІДТРИМКИ КОРОЛЯ П'ЄМОНТУ
ЗІБРАВ АРМІЮ, ЩОБ ВИРУШИТИ НА ПІВДЕНЬ.
МІСТО ПАЛЕРМО ГОТУЄТЬСЯ ДО ОБОРОНИ.
Комендантська година! Розходьтеся по домівках!
Ану додому негайно!
Готовність!
Ти з глузду з'їхав… чи просто тупий? Нікому не можна до міста.
Так, ми знаємо, капітане.
Князю. Опустіть зброю! Ви тут у небезпеці, князю. У цьому місті… повне безладдя.
Прихильники Ґарібальді стають усе жорстокішими.
Ви добре виконуєте свою роботу. Але нам треба… проїхати туди.
Звісно. Пропустіть їх! Звільніть дорогу Гепарду!
Відсуньте гармати!
Ну ж бо, покваптеся! Швидше! Швидше! Повертайтеся на позиції!
Відчиняйте! Це князь Саліна.
Ваша вельможносте.
Князю!
Тату!
Князю, зараз комендантська година!
Падре.
Іди збирай речі. Іди.
Це князь Саліна.
Комендантстька година, але його пропустили.
Бендіко, ходімо.
Чому він тут?
Бендіко, ходімо.
Через ці заворушення в місті, всі сім'ї, пов'язані з режимом Бурбонів,
перебувають під загрозою. Тому, щоб бути подалі від небезпеки…
ми вирішили забрати дівчину додому.
Князю, хоч би що трапилося у світі, тут дівчина в безпеці.
Хто посміє напасти на монастир Найсвятішого Ізбавителя?
Я щиро поважаю вашу думку, матінко, і навіть погоджуюся з нею.
Однак моя дружина, благодійниця цього монастиря,
не дасть спокою ані мені, ані Спасителю, поки її донька не повернеться додому.
А це що таке?
Швидше, відтягни вози.
Що діється?
Тату.
Ваша вельможносте, поверніться.
Рятуйте! Допоможіть!
Допоможіть!
Тату, ми загинемо, якщо залишимось.
-Так, ваша вельможносте, їдьмо. -Князю, ми готові. Можемо їхати.
Князю, сідайте! Швидше сідайте!
Ваша вельможносте…
Князю, допоможіть!
Прошу!
Князю!
Швидше, капітане!
-Сідайте хутчіш. -Рятуйте!
Чекайте!
Тату!
-Сволото! -Їдьмо!
Смерть Бурбонам!
Господи, і світло віковічне хай йому світить.
Амінь.
Вони кажуть "Смерть Бурбонам", це про нас? Це нам бажають смерті?
Це єретики… відступники… головорізи. Ґарібальді хоче знести абатства…
і-і повісити Папу.
Прошу вас, падре, рипиніть молоти дурниці.
Ґарібальді тут немає. Він у Генуї. Ясно? Ці оскаженілі бунтарі…
зганяють свою злість на бідних солдатах.
Та щойно вони накрадуть достатньо вина з льохів, порозходяться по домівках.
І тоді я знову повернуся до монастиря, чи не так?
Це те, чого хоче твоя мати. Подивимось.
Іди сюди.
Виходь.
Я вдома, і це так тішить.
Вони приїхали! Вони вже тут!
Вони вже тут!
Кончетто!
Катеріно!
-Як же ти схудла! -Вона завжди була худою.
Посунься!
А в місті справді були бої?
Кончетто! Ми вчасно витягли тебе.
Що значить "ми"? Я вчора тебе в Палермо не бачила.
Він хотів поїхати, але не знайшов дуельних пістолетів.
Досить дражнити свого брата.
Мамо!
Твоє волосся пахне монастирським милом.
Дякую.
Що ж… ходімо.
-Ходімо поснідаємо! -Тато мені усе розповів.
У нас чудова ґраніта на десерт!
Благослови, Господи Боже… нас і ці дари… які з Твоєї доброти ми споживатимемо…
Через Христа, Господа нашого.
-Амінь. -Амінь.
Амінь.
Ось це спробуй. Поспіши, поки падре Пірроне усе не з'їв.
А де Танкреді?
Наш кузен приходить і йде, коли заманеться.
Він уже дорослий чоловік. В нього своє життя й свої справи.
За які платимо ми.
Падре Пірроне, як ваше самопочуття? Ви надто блідий.
У падре Пірроне була просто жахлива ніч.
Це тому ви такий білий? Ваше… обличчя геть біле, падре.
Це не смішно.
Я цілком згоден з падре Пірроне. Це взагалі не смішно.
У нього були всі підстави бути наляканим.
-Паоло, та вони просто… -Це ніякі не жарти, мамо.
Не перебивай матір, Паоло.
Вибач.
Адже Ґарібальді хоче знищити не лише єзуїтів, а й королівство Бурбонів.
Він хоче вбити нас, розірвати на шматки й скинути їх у море.
Це точно.
Тож можете забути про свої сукні й бали.
Не мели дурниць, Паоло.
Веселитися люблять усі.
Їхня армія вже в дорозі, ви це розумієте чи ні? Селяни й бандити,
що спустошують Палермо, просто розчищають для неї дорогу.
Досить!
Замовкни.
Добре, тату, пробач. Пробачте.
Я просто не розумію, як можна бути такими байдужими.
Паоло, ми на Сицилії. Зараз квітень.
За два місяці… тут… буде так спекотно,
що точно нікому на думку не спаде розпочинати
якусь там революцію. Усе, чого вони хотітимуть,
це десь у затінку дочекатися жовтня.
А ми тим часом житимемо своїм звичним життям. Мм?
Тут ви всі у безпеці. Ось і все, що можна сказати з цього приводу.
Так, тату.
-Так, тату. -Так, тату. Мгм.
А тепер насолоджуйтесь поверненням… Кончетти… Усім смачного!
Це не… не смішно.
Це не… це геть не смішно!
Падре, ми просто жартуємо!
Падре, це тому, що ми вас дуже любимо.
Побігли! Хороший пес!
ЗБІРНИК ПРОМОВ ҐАРІБАЛЬДІ
Доне Танкреді!
Кончетто! Усе гаразд, Ґаетано. Це моя кузина вирішила нас відвідати.
Дякую, що завітала, Кончетто. Ти ж знаєш, я завжди радий тебе бачити.
Але мені час вирушати, я трохи зайнятий.
Для кого ця зброя, Танкреді?
Вона для друга. Друзям треба допомагати, так?
Люди, які вчора ввечері в Палермо вбивали капітана короля,
аж ніяк не були схожі на друзів.
Вони були схожі на Ґаетано? Ґаетано – мій друг, Кончетто.
Ти що, перейшов на їхню сторону? Тато дуже розлютиться!
Він твій батько, а не мій.
Але він так не вважає.
Тоді не кажи йому.
А ще він переконаний, що вони нічого не доб'ються.
Ну звісно, Кончетто. Для нього це було б найкраще.
Бо все, що у нього є, – це те, що Бурбони дали йому.
А все, що у тебе є, – це те, що тобі дав мій батько.
О?
Наші будинки, наші сади.
Ти пожертвуєш цим заради
своїх нових друзів?
Кончетто, я хочу це все захистити.
Невже?
Так. Але я не зроблю цього, воюючи за тих, хто програє?
Хто сказав, що ми програємо?
Я.
Подумай, Кончетто.
За кого воюють твої солдати у синій формі? Га? За короля, якого ніколи не бачили?
Чи за купку товстих священників, щоб ті ставали ще товстішими? Як на мене,
це така собі мотивація.
На півночі в них нові ідеї. Там промисловість,
там прогрес. А тут у нас що? Цензура й корупція.
А ще… якщо ви програєте, ти вже не повернешся в монастир.
Це твій перший переконливий аргумент.
Кончетто… Ти знала… що вони будують нові залізниці?
Ми з тобою могли б сісти на корабель з Мессіни
до Неаполя, а потім на поїзд до Рима… Флоренції чи Венеції.
І це все була б одна країна?
Уяви, як це чудово.
Сицилія – не просто острів, а частина єдиної нації.
Прошу, не кажи батькові, що ти мене бачила.
Он як? Не казати? Я зроблю так, як мені заманеться.
Кончетто…
Ну добре.
За однієї умови – ти писатимеш. Часто. Що все добре.
Твоя турбота про мене дуже зворушлива.
Коли ти застала мене нагорі… , ти бачила все?
Арівідерчі, Кончетто!
Руссо!
Князю.
Як завжди, пунктуальний.
О, які чоботи гарні! Нові?
Їдьмо в Арджівокале. Я хочу з'ясувати, що там з моїми лимонами.
Синьйор Ібба Аньйоло, фермер-орендар. Я порахував, що…
ви відібрали в мене 50 кошиків лимонів Арджівокале.
Ні, це неправда! Я тут ні до чого! Прошу, повірте мені! Будь ласка! Прошу!
Склади парасолю.
Князю, не пийте цю воду. Тут епідемія.
Князю, благаю вас. Ці лимони… у нас украли.
Це були бандити. У них була зброя.
Вони напали на мою родину. Що мені залишалося? Я мусив…
віддати їм лимони. Присягаюсь вам.
Ти віриш у цю історію, Руссо?
Якщо справді бандити вкрали ці лимони…
чому ж він не повідомив про крадіжку? Гм?
Князю, ці місцеві селяни насправді такі брехуни.
Ну звісно, ​​вони ж сицилійці. Ми, сицилійці, багато брешемо, чи не так?
Як от ти просто зараз…
годуєш мене брехнею.
Зовсім ні, князю…
Ні?
Ні.
Мені достеменно відомо, що бандити, про яких він говорить, це твої люди.
І в мене не лише 50 кошиків лимонів Арджівокале відібрали.
Майже триста кошиків… з моїми лимонами сховані у твоєму підвалі.
Я не хотів. Клянуся.
Скажи-но мені. На що ти взагалі розраховував?
Зараз ти крадеш у мене крихти… а потім, коли революція змете мене,
то ти одразу ж забереш в мене решту?
Я мав би зараз…
знищити тебе.
Я мав би спалити твій дім… і вигнати твоїх синів у гори.
Благаю вас, ні!
Благаю, не треба!
Я цього не зроблю.
Цього разу.
Вставай!
Князю, я навіть не знаю, як вам дякувати.
Доведи свою відданість. І пам'ятай одне маленьке правило…
Вони знають… своє місце.
Ти… знаєш своє. І я теж… знаю своє. Зрозуміло?
Викопайте тут криницю з чистою водою… І подбайте,
щоб ці люди завжди мали свіжий хліб. А тепер ходімо.
Все зробимо.
Шарбоньє.
Вугілля.
Доброго ранку, ваша вельможносте.
Декясіляб.
Донно Кончетто.
Дякую, Маріо.
Шоколя.
Шоколад.
Ходи за мною, Бендіко.
Декясіляб.
Десятискладовий.
Вельмишановній Донні Кончетті Корбері. В мене все гаразд.
Ваш слуга Танкреді Фальконері.
Вперед!
Донні Кончетті Корбері. Все гаразд.
Танкреді, допоможіть!
-Тільки обережно. -Так, синьйоре.
Донні Кончетті Корбері. Все йде за планом.
Вперед, в атаку!
Все гаразд.
Вперед!
Так! До зброї!
Хай живе Італія!
Отче наш, що єси на небесах,
нехай святиться Ім'я Твоє,
нехай прийде Царство Твоє.
Нехай буде воля Твоя, як на небі, так і на землі.
… І прости нам провини наші, як і ми прощаємо винуватцям нашим.
І не введи нас у спокусу…
Смерть Бурбонам! Так!
…І благословен плід утроби Твоєї, бо Ти народила Спаса душ наших.
Свята Маріє, Матір Божа, молись за нас, грішних, нині і в годину смерті нашої.
Амінь.
А для мене є листи?
Ні, донно Кончетто. Вибачте.
Та що це з ним? Чому він гавкає?
Бідолаха. Його поранили, додому він так і не дійшов.
Його матір, напевно, живе десь тут, у Монреалі. Мабуть,
він намагався повернутися додому.
О, Господи!
Що, Паоло? Хочеш щось сказати?
Він був одним із нас, тату. І десь є матір,
якій доведеться оплакувати сина.
Через зграю боягузливих псів, таких як Танкреді. Знаєш,
про що говорять усі на Сицилії?
Що твій улюблений Танкреді…
зухвало й демонстративно підтримує бунтівників-ґарібальдистів.
Тату, я знаю, що для тебе це те саме, що по воді ходити…
-Паоло! -Але час уже комусь його пристрелити!
Підійди.
Підійди!
Фабріціо!
Хто там?
Тату?
Так.
Те, що Паоло сказав про Танкреді…
Забудь про це.
Що з тобою, серденько? Ти якась засмучена.
Я обіцяла йому, що нічого не скажу.
Але ти вирішила порушити цю обіцянку?
Ну, ти завжди кажеш, що знаєш геть усе, тож, можливо,
немає сенсу тобі це розповідати. Гм?
Я ж не Бог. Я не можу геть усе знати.
А! Можна я нагадаю тобі про це якось?
Я надто втомлений, щоб грати в ігри.
Кажи. Що відбувається?
Танкреді писав мені. Кожного дня. Із Палермо.
І що він писав?
Що з ним усе гаразд.
Усе добре.
А чому це щось може бути недобре?
Він у Палермо бере участь у повстаннях.
Так, я про це теж знаю.
Переходь до суті.
Він перестав мені писати.
-Фабріціо, куди ти? -Кончетта усе пояснить.
Кончетто! Невже це не почекає до ранку?
Відчиняйте! Дорогу князю Саліні!
Князю.
Хто це?
Це князь. Що він тут робить?
Дядьку!
Як ви мене знайшли?
Ти думав, я не знаю, на що саме ти витрачаєш гроші,
які я тобі даю?
Навіть ті повстанські памфлети ви видавали…
за мої гроші.
То ти знав і не зупинив мене, дядьку?
Я би втрутився раніше, якби знав, що вас перестріляють, як курчат.
Ми переконані… що вони цього насправді не зроблять.
Просто шкода,
що багатьом не терпиться дочекатися завтрашнього
дня й зайняти місця в першому ряду, щоб насолоджуватись видовищем
вашої смерті.
Завтра вранці я спробую поговорити де з ким і вирішити це питання,
але я нічого не гарантую.
Я дуже любив свою сестру.
Попри те, що в голові в неї гуляв вітер.
Вона вийшла заміж за йолопа, який розтринькав усі її статки.
Коли вона померла…
у Танкреді не залишилося нічого. Ані найменшого прибутку.
Я мав його забезпечувати.
Він завжди був винятковим.
Навіть коли був дитиною.
Я проводив з ним більше часу, ніж з власними дітьми.
Отже, ви подбаєте про те, щоб завтра його звільнили?
М-м.
Я й досі не знаю, що скажу цьому недоумку-губернатору.
Відколи це ми… почали розстрілювати молодих ідеалістів?
Насправді молодих ідеалістів страчували споконвіку. А юнак, про якого йдеться…
становить небезпеку.
Так і є… небезпеку. Насамперед для себе, коли грає в карти.
Князю, мої війська зараз готуються до війни.
А на війні ми маємо подавати приклад.
І приклад Танкреді Фальконері, який вам навіть не син…
продемонструє серйозність наших намірів.
Ви хочете використати мого небожа… щоб продемонструвати свою силу?
Єдиного племінника князя Саліни?
Мені справді дуже шкода. Але цих в'язнів… завтра все ж розстріляють. Якщо захочете…
зможете спостерігати за стратою з тераси.
Це чекова книжка з мого лондонського рахунка.
Назвіть свою ціну.
Щиро дякую…
але гроші ніколи не були тим, чого я насправді прагнув.
Їх надто легко розтратити.
То чого ви хочете?
Землі.
Землі, якої у вас завжди було вдосталь, і завдяки якій вам ніколи…
не доводилось ні про що турбуватися.
Про яку землю йдеться?
Про Арджівокале.
Арджівокале?
Я дам 20 гектарів. Мм?
Я не хочу якийсь там клаптик землі. Я хочу її всю.
Так, так, я знаю, що ваша родина володіє нею
вже понад 100 років. Та це моя ціна.
Якщо вирішите прийти… побачимось на терасі.
50 гектарів.
Чекайте!
Якщо ти так любиш в'язниці, чому б тобі не пограбувати банк?
Так ти хоча б зможеш викупити в мене частину майна, яке я віддав,
щоб визволити тебе.
Мої товариші й досі залишаються там. Ти гадаєш,
для мене не ганебно залишити їх у в'язниці?!
І ти ще смієш говорити зі мною про честь? Ходімо.
Дозвольте?
Прошу.
Ваша вельможносте.
Бальсамо… одягніть його.
Дядьку, навіщо ти це робиш?
Ти краще поїж.
Синьйоре.
Чому ми приїхали до клубу? Га?
Два бренді.
Синьйори, я пропоную тост. За мого небожа Танкреді Фальконері.
Хто не долучиться… може вважати себе моїм ворогом.
Ну що ви, князю. Випиймо!
Дай мені келих.
-Бренді, будь ласка. -Ну ж бо.
Многая літа Танкреді Фальконері!
Будьмо!
Це буде… неприємне видовище.
Дозвольте.
О, Маріє… Пресвята Богородице… Прошу, не дай мені загинути. Я не хочу помирати.
Я не хочу помирати!
Свята Маріє!
-Мій хлопчику! -Мамо, мені страшно.
Господи, помилуй нас! Помилуй нас, будь ласка! Я не хочу вмирати!
Цілься!
Вогонь!
Хай живе Італія!
-Цілься! -Хай живе Ґарібальді!
Вогонь!
Ні!
Тільки уяви, що було б, якби тебе розстріляли.
Франческо!
-Гаразд, гаразд. Припини нахабніти. -Фабріціо, ти можеш
забрати собаку з-за столу?
Тато його і на стіл пустив би.
Які абрикоси…
Вони дозріли? Так, так, так.
Для пса пироги шкідливі.
Ох уже ці діти…
-Це не пиріг, це шматочок бріоша. -Це ще гірше. Собакам не можна солодкого.
Сьогоднішній стіл просто ломиться від смакоти!
-Кузене! -Танкреді повернувся!
Танкреді!
Катеріно. Привіт.
-Ми так скучили. -Привіт, К'яро.
Кузене!
Він не якийсь там почесний гість. Дайте йому сісти й спокійно поїсти.
Так, кузене, сідай.
Тітко Стелло, дякую, що ви так дбаєте про мене.
Гм?
Звісно. Це твій дім, Танкреді.
Ми всі молилися за тебе, Танкреді.
Падре…
Ти скучав за цим усім, кузене?
-Катеріно, так. -Ще й як!
Я хочу сказати, що… ніколи не було… і не буде кращого столу, ніж цей!
Танкреді!
О, нарешті!
Ти маєш скуштувати ґраніту, вона просто неймовірна!
Бріоші теж дуже смачні!
-Візьми, Танкреді. -Я так чекав на це.
Кончетто, можна й мені трохи? Кончетто!
Ні, К'яро, на сьогодні вже тобі досить.
Кончетто!
-Мамо! -Послухайте.
-О-о! -О-о!
Божественно!
Танкреді, як ти смієш?
О, знову те саме! Він колись вгамується?
Те, ким ми є, те, що ми йому дали, він усе відкидає.
Ну, їжа йому сподобалася.
Паоло, я розумію твої почуття.
Справді розумію.
Просто знай, що ти мій кузен, і я завжди любитиму тебе.
Ґарібальді та його армія висадяться тут за кілька днів.
Сама його присутність тут є образою для тебе, а ти цього навіть не розумієш.
Чи розумієш?
Бо якщо він зрадник, а цього вже не заперечиш…
то ким же тоді є ти, тату?
Що ж, дядьку… це гарне питання.
Він не сказав нічого суперечливого.
Ти принижуєш свого сина. Ти ганьбиш його.
Він поставив тобі цілком резонне запитання.
Я люблю Танкреді. Звісно. Він нам як син. Але він виступає проти нас.
Або проти позиції, яку ми повинні займати. Хоча я вже й не знаю, що це за позиція.
Наша позиція – твердо стояти на нашій землі.
Як ми стояли завжди?
Як ми стояли завжди.
Ти віддаєш перевагу небожу, а не сину.
Своїй доньці Кончетті, а не її сестрам.
І зустрічам в Палермо, а не мені.
Я знаю тебе таким, який ти є. Так само, як і Господь. І мені нестерпна думка,
що ти потрапиш у пекло.
Я молюся за твою душу щодня.
Твоє заступництво, кохана, без сумніву, приведе мене до смирення.
Ніщо в цьому світі не приведе тебе до смирення.
Lascia che io pianga
Mia cruda sorte
E che sospiri
La libertà
E che sospiri
-La libertà -Ти якийсь засмучений.
Дуже засмучений.
Дякую, що помітила, Кончетто.
Це через твоїх друзів?
Яких друзів? Тих, яких стратили?
І про тих, хто ще живий… і зараз у вирі революції,
в якій ти, схоже, також хотів би брати участь.
Кончетто, це місце – рай на землі.
І частина мене хотіла б залишитися тут назавжди.
Але тоді я мав би лише те, що є. А у мене немає нічого.
Але це не так. В тебе є ми.
І все це.
Я маю лише будинок-руїну і благодійність твого батька. А там цілий світ.
І він кличе мене.
Можливо, мені вдасться побудувати там
своє майбутнє. Розумієш?
Ваша вельможносте.
Ваші лимони.
Я маю новини. Я передав усе своє майно в Арджівокале
губернатору Леонфорте.
Я змусив його повірити, що ти єдиний, хто може ним керувати.
Тож відсьогодні ти перестаєш красти в мене…
і починаєш красти в нього в значно більших масштабах. Я роблю тобі гарну послугу.
Задоволений?
Ви надзвичайно щедра людина, князю.
Добре, бо тепер я хочу попросити дещо натомість.
Що завгодно.
Ґарібальді і його посіпаки… в червоних сорочках…
Вони висадяться з дня на день.
Ти і твої люди… готові в разі чого захистити
нас від будь-якого вторгнення?
Не хвилюйтесь, князю. У вашому домі… буде безпечніше, ніж у монастирі.
Добре.
Руссо, ти хочеш щось сказати мені?
Так.
Це щодо вашого небожа.
Дядьку! Що відбувається? Невже виявилось, що я забув щось?
Знаєш, чого я насправді боюся? Що мені доведеться слухати
від когось чужого, як ти стік кров'ю на якомусь полі бою.
Краще тебе застрелю одразу.
Ще й собі авторитет повернете в клубі.
Це точно.
Невже ти справді думаєш, що ти і твій генерал зможете
остаточно завоювати Сицилію? Ти забув, звідки ти родом?
Я про це не забуваю.
Греки, римляни, араби, нормани… Зрештою, всі вони повернулися додому,
а ми просто знизали плечима… і далі робили своє.
Ми думали: "Чому це…
вони вирішили, що можуть прийти сюди…
і всіма нами правити?".
А потім ми терпляче чекали… наступного потенційного правителя.
Наступний правитель буде тут скоро. Я сподіваюсь, що ти готовий.
Можливо, це навіть зробить нас кращими.
Кращими в чому? Може, працьовитішими? Культурнішими чи…
фінансово дисциплінованішими? Розмріявся.
Ми не хочемо бути кращими… бо вже вважаємо себе досконалими.
Запам'ятай, наше марнославство сильніше
за будь-яку армію.
Для того, щоб усе залишилося по-старому… треба, щоб усе змінилось.
Почекай.
Ми все ж таки на Сицилії. Рано чи пізно вам доведеться
когось підкупити.
Арівідерчі, дядьку.
Ідіть туди!
Віва Ґарібальді!
До зброї!
Що, як він загине?
Не загине.
ЗА МОТИВАМИ РОМАНУ "ГЕПАРД" ДЖУЗЕППЕ ТОМАЗІ ДІ ЛАМПЕДУЗА