JUNY DEL 1860
DESPRÉS DE DOS MESOS DE LLUITA, GARIBALDI I ELS MIL CONQUEREIXEN SICÍLIA.
L'ILLA ESTÀ A PUNT D'INTEGRAR-SE
AL NOU REGNE D'ITÀLIA.
Em permet, senyora?
I pensar que fa unes setmanes
algú afusellava els qui vestien aquests colors.
És així. Ja sap què diuen, príncep:
"Un arbre fort es doblega amb el vent."
Ara ens hem d'acomodar als nous amos.
Escolti, què és això dels permisos?
Els permisos de viatge.
Som a l'estiu,
però han tancat les sortides de la ciutat.
He de portar la meva família a Donnafugata,
però cal un salconduit, un permís.
L'encantador palau de Donnafugata!
Els rierols cristal·lins, l'aire de les muntanyes.
Lluny de la calor infernal d'aquesta ciutat ocupada.
No té res d'extraordinari.
Fa segles que ho fem.
Però necessita el meu permís.
No,
la seva firma.
El que passa…
és que aquestes coses ja no depenen de mi.
I de qui depenen?
Veu aquell senyor de barba pèl-roja a cavall?
D'ell.
Visca, sí.
És el Tancredi!
Tancredi!
- Tancredi! - Aquí!
Tancredi!
Per Itàlia!
Tassoni, Cavriaghi! Veniu!
El meu oncle, el príncep, el Gattopardo. I la meva tia Stella, la princesa.
- Príncep. - Princesa.
Creien que aquí no parlem italià.
I què pensaven que parlem aquí?
- Àrab. - Només en sou mil?
Abans. Ara en som més.
- Tancredi, què t'ha passat a l'ull? - Capità Tancredi, tia.
No és res. I no m'impedirà desfilar.
Aparteu-vos!
- On és? - Concetta!
Aparteu-vos!
- Concetta, estàs bé? - Sí.
Què t'ha passat a l'ull?
No et preocupis per mi. M'ho promets?
Qui són aquells homes?
Són presoners.
Normalment són a la presó.
L'exèrcit del general Garibaldi els ha alliberat.
- Traguem la meva família d'aquí. - Sí. Marxem!
- Hem de marxar. - Pugeu!
- Chiara, Caterina! Francesco! - Visiteu-nos.
- Caterina? Chiara? - Pugeu!
Concetta?
Em permet?
Sí.
Ens veiem després.
- Que no vens? - He de fer una cosa amb el Tancredi.
Què, Fabrizio?
Pirrone, vingui amb mi.
Com a garant.
Adeu, Tancredi.
- Cosí, vine a veure'ns aviat. - I tant.
Som-hi. Arri!
Vinga, celebrem-ho!
Vosaltres, aparteu-vos!
Un exèrcit de soldats com el príncep ens hauria destruït.
I tant.
Pare, pugi! M'he de confessar!
Bombello comanda les forces d'assalt.
Ell firma els permisos.
D'on és aquell coronel?
De Milà.
Intentaré que m'entengui.
Fins i tot en àrab, si cal.
No n'hi haurà prou.
- Va, aparteu-vos! - Que maleducat!
El convenceré. Tothom té un preu, no?
Sí, oncle, però cap d'ells ha cobrat per lluitar.
- Què feu? Va, quiets! - Vingui aquí!
Són aquí perquè creuen en això.
És una capa, pare. En té moltes més.
Obriu la porta!
Deixeu-nos entrar!
Coronel Bombello.
El meu oncle, el Gattopardo, príncep de Salina.
He sentit que és comte.
Prefereix que l'anomeni pel seu títol?
El tinent Cavriaghi també és comte, malgrat les seves maneres.
Igual que el tinent Tassoni.
La cadena de comandament ha de ser clara.
- Continuem en guerra, príncep. - Jo ho anomenaria "ocupació".
Però aniré al gra.
La meva família i jo anirem a la nostra finca…
- Príncep. - …de Donnafugata.
No aniran enlloc.
La insurrecció continua al camp.
Diria que com aquí a Palerm.
Torno al tema,
si li preocupa la nostra seguretat,
el rellevo de la responsabilitat, fins i tot per escrit.
Ho lamento, això no depèn de vostè.
Aquesta és la meva illa.
I aquesta, la meva ciutat.
Sí, soc teva! Ets tan bell, príncep!
"Cor de Jesús, font de consol.
Cor de Jesús, víctima dels nostres pecats."
Res de nou, llavors?
Aquí les dones continuen posant alfàbrega a les finestres.
Com sempre.
I el negoci amb els invasors els deu anar de meravella.
El Gattopardo se sent envaït.
Mostrarà les urpes?
Si Bombello no em dona un salconduit per anar a Donnafugata,
les veurà.
Tan desagradable és estar aquí amb mi?
Ja n'hi ha prou, va.
Desperti's, pare!
Espero que no l'hagin robat ni molestat.
Em fa el favor de no mirar-me així?
Evidentment, soc un home dèbil.
Però també vigorós i apassionat.
¿Com em puc conformar amb una dona
que resa una avemaria després de cada abraçada?
Hem tingut cinc fills
i mai m'ha permès veure-li el melic.
Es vol confessar?
D'acord.
Faci el que vulgui.
És la seva ànima,
però, almenys, no m'emboliqui en els seus afers.
Miri, torno a casa sense la capa.
Cal preguntar-se si ha valgut la pena.
No els hem conquerit?
I ara som aquí, travessant un forn,
per inclinar-nos davant d'un príncep Borbó.
- Un príncep és un príncep, Tassoni. - Ja.
A més, ara tots som italians.
Afanyeu-vos, ganduls!
Tanta bellesa és impressionant, Tancredi.
T'ho havia dit, Cavriaghi.
Don Tancredi.
El seu coronel ens atacarà amb aquell escuradents?
Bon dia, senyor Russo.
Veig que avui fa molta calor.
I encara en farà més.
Nois, els cavalls.
Excel·lència, és un honor ser els seus convidats.
Sense cerimònies.
- Ella és la meva dona. - Princesa.
Té, Mario.
Vet aquí la més puntual de les meves filles, la Concetta.
Tancredi!
Controla't.
Benvinguts.
Moltes gràcies, donna Concetta.
Si us plau.
- Tancredi. - Hola, Concetta.
Heu rebutjat la invitació del coronel al nostre ball.
Està molt molest.
Hi ha un ball?
El teu pare no t'ho ha dit? Què fa tot el dia?
Està tens. Gairebé és juliol i encara és aquí.
Tu també, Concetta.
No aniràs al convent enguany?
No amb els anarquistes a la ciutat.
No compleixis el teu deure i que no es moguin d'allà.
Faré tot el que pugui.
Hem preparat un petit refrigeri. Res d'especial.
Serveixin-se.
- Voleu beure res? - Un pastís?
Sí, gràcies.
No et preocupis. Convenceré l'oncle.
Havia sentit que aquí hi havia meravelles, però…
Li agrada, oi?
Molt. Sí.
El vol veure més de prop?
Sí. Farem alguna cosa.
Desembarassa aquella tauleta i posa-la allà.
Mario, posa la cadira allà,
serà un esglaó perquè el coronel s'hi enfili.
Si us plau.
És Janus.
El primer dels déus.
El déu de les transicions.
De la guerra a la pau.
D'una vida a l'altra.
Quan un viu amb aquestes coses sempre davant,
acaba per no veure-les.
Aquest palau està ple de frescos.
Com totes les nostres cases, de fet.
Els de Donnafugata són especialment cèlebres.
Com puc anar a Donnafugata?
Cal un permís.
Un brandi?
Príncep, malgrat la calor abrasadora, aquesta illa té llocs meravellosos.
M'agradaria tornar a parlar del seu refús.
He de dir que ens ha entristit.
Al general també.
¿El gran Garibaldi presta atenció
a quines festes assisteix la meva família?
Si una família com la seva decideix no assistir-hi, sens dubte.
Ens agraden els balls, oi, Tancredi?
Però anomenar-lo "Ball de l'Alliberament"
dificulta molt acceptar la invitació.
Moltes famílies importants de l'illa hi assistiran.
A nosaltres, els sicilians,
ens encanten els acolliments poc sincers.
No s'ho prengui malament. És broma.
No ens prengui gaire seriosament. No ho oblidi.
Bé, acabo d'arribar.
Farem una cosa.
La meva família i jo assistirem al seu Ball de l'Alliberament.
Però, a canvi, firmarà el permís per anar a Donnafugata.
Príncep, la seva amistat no sembla sincera.
És totalment sincera.
Però en aquesta illa,
ser amics també implica l'alegria d'intercanviar favors.
No, seria un precedent.
- La seva petició és un insult. - Mare meva!
Li ofereixo la meva amistat, i s'ho pren com un insult.
Capità Tancredi, la classe de cant s'ha acabat per avui.
- Sí, coronel. - Disculpi.
- Tia. - Tancredi.
- Fins aviat, oncle. - Sí, fill.
Adeu, Tancredi.
Concetta.
Donna Concetta.
Ha estat un plaer estar aquest breu temps a casa seva.
Sempre serà benvingut aquí.
Princesa.
Coronel, malgrat la seva rigidesa teutònica,
vostè és una gran persona.
Torni quan vulgui.
Príncep.
I doncs?
Que vinguin Balsamo i els seus modistes.
- Sempre em vol copiar el vestit. - No discutiu.
- Jo seré el més elegant. - És preciós.
T'escau molt, Concetta.
Com el trobes, Concetta?
El color no em desagrada.
No et sembla una mica… infantil?
Balsamo,
vesteix-la com una dona jove, no com una nena.
Esclar, príncep.
Fora.
- Caterina, et toca. - Sí.
- No, em toca a mi! - Chiara!
Chiara, calma't.
Sempre igual!
Ens tracten com si estiguéssim obsolets
i els haguéssim d'afalagar.
Paolo, he anat a centenars de balls
de persones que no m'agradaven.
És una manera de mantenir la pau.
S'inclinarà davant d'ells.
- Què? - S'inclinarà davant d'ells.
No. Ells s'inclinaran davant meu.
- A partir d'ara, prou de dolços. - Menjo el que vull!
I si volguessin prostituir la seva filla?
Ha vist com el coronel mirava la Concetta.
- Sé que sí. - Prou, Paolo.
Calla.
Com vostè, pare, que calla quan el príncep visita la seva puta?
Ho sento, mare.
Perdoneu-me tots.
A treballar, Balsamo.
Baixa, Caterina.
Príncep!
Creia que havia rebutjat la invitació. Ha fet bé a venir.
Bona nit, governador.
Russo.
Digue'm que ja has començat a munyir-lo.
Lentament i rigorosament.
Bé.
Oncle, el coronel està encantat que sigueu aquí.
Per què ningú balla?
Una cosa és acceptar la invitació i, una altra, gaudir-la sincerament.
Cesco, balla amb la Concetta.
Vinga, fes el que et dic.
Porta dos ballarins per a les cosines.
- De seguida, oncle. - Sotsoficials!
No para de mirar-te des que hem arribat.
Tassoni, Cavriaghi. Veniu amb mi.
Ballarem?
Chiara, Caterina…
Sí, papa.
Beu, fill. Beu.
Tancredi, Concetta, voleu ballar?
Seria insubordinació que li demanessis que deixi de mirar-me?
Quantes vegades hem ballat junts?
Una. Aquesta.
No pot ser.
Sí, ho recordaria.
Si estàs fent el que penso,
vas atacar el Paolo per endevinar les teves intencions.
Com dius?
Tu li vas clavar una bufetada. M'equivoco?
Mira'l. Es menjaria les medalles de la pitrera
per poder fregar-li la mà.
El meu pare té una amant.
No sembles sorprès.
No ho estic, Concetta.
Però em sorprèn que ho sàpigues.
Tothom ho sap. Però sembla que no importa a ningú.
És el Gattopardo. Ell decideix com funciona el món.
I nosaltres ho hem d'acatar?
D'alguna manera, sí.
No puc culpar Bombello per mirar-te així.
Vaig a buscar dues copes de xampany.
- Príncep… - Una gran vetllada.
És tot un èxit, coronel.
Vostè i la seva família ens honren.
Em preguntava…
si em concediria l'honor de ballar amb la seva filla Concetta.
Sí, esclar.
Digui'm una cosa abans.
¿Continua decidit a negar-me…
aquell petit gest d'amistat?
Coronel, tanta història per una simple firma?
Això és un sí?
La Concetta.
Concetta?
Li voldries concedir un ball al nostre nou amic?
Esclar.
Bé. Divertiu-vos.
Em permet?
Enrere!
Qui mana aquí?
Jo.
Firmat pel coronel Bombello.
Tingui. Poden continuar.
Deixeu-los passar!
Al coronel Bombello
li agradaria escriure't quan torni a Milà.
L'hi permetràs?
Potser li hauria de dir que has de tornar al convent, no?
Però és un comte.
És un bon partit.
Si no fos perquè he de tornar al convent.
Què és això?
Un retret, senyoreta?
I si ho fos, m'obligaries a passar l'estiu a Palerm com al Paolo?
Quant al Paolo…
necessito que es quedi allà i vigili casa nostra.
A més, és feliç planejant una contrarevolució.
Potser li podríem demanar que organitzi l'assassinat de Bombello.
Què et sembla?
Que ficaria la gamba i l'enxamparien.
I tant, això és segur.
Concetta.
Vine, seu amb mi.
Vols beure?
No, gràcies.
Què t'ha passat a l'ull?
Recordo que em vas prometre no preocupar-te.
T'equivoques. M'ho vas demanar, però no t'ho vaig prometre.
He de tornar.
Bombello m'ha permès escortar-vos fins a Donnafugata,
però he de tornar a la meva unitat.
¿Alguna vegada penses com serien les coses si no haguéssim nascut on o…
o quan vam néixer?
O si no haguéssim nascut? Ho has pensat alguna vegada?
Ara ets filòsof?
Concetta, escolta'm.
No tornis al convent.
Fugim, tu i jo sols.
Agafem dos cavalls, un vaixell i marxem on sigui.
Siguem només qui vulguem ser. Junts.
No seria meravellós?
T'ho imagines, Concetta?
Podria parlar amb el meu pare.
Em faria matar.
- No és tan malvat com pretén ser. - Si us plau, no ho facis.
No podem fugir, Tancredi.
Ja arriben!
El nostre senyor, el príncep és aquí!
Desperteu-vos! Veniu!
El príncep ha arribat!
Alcalde!
Alcalde Sedara, el príncep és aquí!
Per fi ha arribat el nostre senyor, el príncep!
- …cinc més una. - Ja és aquí!
El nostre senyor ha arribat!
- Escolta! - Sí?
- Vine aquí. Tu. - Sí.
- Desperta el director de la banda. - Digui.
- Dona'm la banda. - Quina?
La vermella.
Per fi han arribat!
Ja venen!
Aparteu-vos!
Mestre, música!
Són aquí!
Príncep!
Príncep, ja ha deixat enrere la violència i la calor.
Aquí no el molestaran.
No tenim bandits polítics, només els tradicionals.
No necessita el senyor Russo i els seus homes.
Russo, què et sembla? Ja podeu marxar.
Príncep.
Alcalde, no hi ha cap bandera.
Ni la vella ni la nova.
No, príncep.
He pensat que valia més esperar.
Cada poble, el nostre també,
ha de votar si vol unir-se al continent o no.
A Itàlia.
Nosaltres, els conquerits,
hem de manifestar
si els conqueridors s'han de quedar o no.
Si ens ho haguessin preguntat abans,
els hauríem dit que no es molestessin a venir.
- La bandera. - Sí.
- La vella. - Sí.
- Per ara. - Sí.
Aquesta nit, com de costum,
està convidat a sopar amb nosaltres.
Amb la seva dona.
És un honor, príncep,
però la meva dona no es troba bé.
Ni tan sols podem obrir els finestrons de nit.
Cada any em diu el mateix.
Començo a dubtar que ella existeixi.
Esclar que existeix, príncep!
Si m'ho permet, podria portar la meva filla.
- L'Angelica? - Sí.
És una nena.
Té divuit anys.
Estic tan sorprès com vostè.
La miro cada dia i em costa creure-m'ho.
Porti-la.
És recomanable un vestit de nit, però no siguem formals.
En tinc un, príncep!
Princesa. Donna Concetta.
Ai mare, com han crescut!
- Alcalde. - Quina meravella!
Quina meravella! Per aquí.
- Benvinguts. - Príncep.
Prou! Va, tots a casa!
Mestre, prou! S'ha acabat!
- Aquesta nit serem deu. - Molt bé.
Cada any el viatge és més llarg.
Tant de bo tinguem temps de refrescar-nos.
No corris!
- No és just! Espera'm! - Vinga!
Sí?
- Pare. - Concetta.
Necessito parlar amb vostè.
Segui.
La bena està bruta.
Necessito alguna cosa neta.
Sí, don Tancredi.
Porta'm una tira de seda, el que sigui.
D'acord.
El meu instint lluita contra tot el que he après.
Concetta, el cos
no pot prevaldre contra l'ànima.
És pecat.
Llavors el meu pare és pecador.
I vostè també.
Li permet mentir i, per tant, continuar pecant.
No, Concetta, no.
L'ànima del seu pare és una cosa
i la seva, una altra molt diferent.
Digui'm,
aquesta emoció
que sent,
no és només…?
Com dir-ho…
Desig físic?
No.
No. És…
És el sentiment més intens
i alhora la calma més gran que he sentit mai.
Aquest noi…
qui és?
El seu nom.
Me'l diu?
- Ho ha de dir a don Fabrizio. - No, princesa.
- Segur que una mare… - Ho ha de fer.
Si l'hi dic jo, pensarà que tramo alguna cosa.
Que potser no és així?
Ho sento, princesa.
Marxi.
Qui és?
- Perdó, excel·lència. - Què passa?
El pare Pirrone el vol veure.
Ara mateix? No pot esperar?
Que passi.
No sigui així, pare. No s'envermelleixi.
En tots els seus anys de seminari,
en deu haver vist unes quantes.
Doni'm aquella tovallola gran.
Aquella.
- Què fa? - Ho sento, excel·lència.
Llavors…
Vinga.
Buidi el pap.
Confessi. Què passa?
Excel·lència, és sobre la Concetta.
Què li passa?
M'ha obert el cor sobre un tema…
un tema que la turmenta profundament.
L'amor la turmenta, excel·lència.
Està enamorada?
De qui està enamorada? Qui és?
No serà l'arrogant de Bombello.
No, excel·lència.
No és ell.
Llavors qui és?
Però què cony dius?
Les noies cauen als peus del Tancredi com fruita madura.
La Concetta vol ser una altra d'aquelles desesperades.
No has pensat que potser ell l'estima?
Amb la mateixa intensitat que ella a ell?
¿I que aquest amor el podria fer canviar
i oblidar les altres?
Tu ja ho sabies!
Tinc ulls, Fabrizio.
I una ment impura!
No ho sé. Jo…
ja l'hi pago tot a aquell noi.
M'escura els diners i, a més, li dono el dot de la Concetta?
No pensis en el cost, Fabrizio,
pensa en el benefici.
Són el millor que tenim.
Junts podrien ser els nostres banderers
en aquest nou Estat que encara no coneixem.
El príncep i la princesa de Salina.
Els teus hereus.
No els perdries fins al dia de la teva mort.
I en aquell moment, tots dos et confortarien
i assegurarien la perpetuïtat del teu nom en els seus cors.
També amb els seus bells fills.
La idea que la Concetta es casi
em fa sentir, de sobte, com un vell xaruc.
Bé…
Sedara ve. L'alcalde esperem
i amb nosaltres la seva filla Angelica seurà.
La seva aigua de colònia el precedirà.
Déu meu, Angelica!
Necessitarà un bon bany.
Això no és gaire amable.
Déu meu. Santa Concetta ja és aquí.
Caterina.
- Bona tarda, cosins. - Tancredi.
- Bona tarda. - Pare.
Bona tarda, cosí. Creia que eres l'alcalde.
Hauríem sentit la seva colònia.
Prou!
Bona tarda, Tancredi.
Bona tarda, Concetta.
Vine amb mi.
M'he d'excusar.
Això m'està rosegant.
El que et vaig dir l'altre dia…
no t'ho hauria d'haver dit.
No. M'alegra que ho fessis.
Concetta, vaig estar bevent.
La idea de fugir era un error. Una bogeria.
N'he parlat amb el pare Pirrone.
- De nosaltres? - Sí.
Aquell home és pitjor guardant secrets que el Francesco.
- No? - Per això l'hi he dit.
Què li has dit?
Que t'estimo.
- Bona tarda. - Bona tarda.
Mama, estàs preciosa.
- Gràcies. - Sempre ho està.
Sí. Sempre.
Hem fet una cançó.
- Sí? - Sobre l'alcalde.
- La cantem? - Al pare Pirrone li agrada.
Don Calogero Sedara
i la senyoreta Angelica Sedara.
Princesa.
Don Calogero.
- Don Fabrizio. - Benvingut.
Angelica?
Angelica!
Quant de temps! Endavant. Benvinguda.
Ha estat a París, donna Concetta.
Parla francès.
No la recordava així.
Príncep.
És preciosa.
Ja ho pots ben dir.
BASADA EN LA NOVEL·LA DE LAMPEDUSA
Subtítols: Tulio Labadie