‫- הברדלס -‬
‫- יוני 1860 -‬
‫לאחר חודשיים של לחימה,‬ ‫גריבלדי וכוח האלף כובשים את סיציליה.‬
‫האי על סף סיפוח לממלכת איטליה החדשה.‬
‫סליחה, גברתי.‬
‫מי היה מאמין שרק לפני כמה שבועות‬
‫שלחת לכיתת היורים‬ ‫את כל מי שלבש את המדים האלה.‬
‫אכן. אתה יודע מה אומרים, נסיך.‬
‫"עץ חזק מתכופף ברוח."‬
‫עלינו להתאים את עצמנו לשליטים החדשים.‬
‫תגיד, מה הסיפור הזה של האישורים?‬
‫אישורי נסיעה.‬
‫הקיץ הגיע,‬
‫אבל כל היציאות מהעיר חסומות.‬
‫אני רוצה לקחת את המשפחה שלי לדונפוגאטה,‬ ‫אבל אני צריך אישור נסיעה.‬
‫כמובן, ארמון דונפוגאטה המקסים!‬
‫מים צלולים, אוויר הרים.‬
‫הרחק מהחום הנורא של העיר הכבושה הזאת.‬
‫זה לא משהו חריג.‬
‫אנחנו נוסעים לשם כבר מאות שנים.‬
‫אבל לשם כך אתה זקוק לאישור שלי.‬
‫לא.‬
‫לחתימה שלך.‬
‫האמת היא ש…‬
‫אני כבר לא מחליט‬ ‫אילו בקשות יאושרו או יידחו.‬
‫אז מי מחליט?‬
‫אתה רואה את האיש על הסוס,‬ ‫זה עם הזקן האדום?‬
‫הוא מחליט.‬
‫הידד!‬
‫זה טנקרדי!‬
‫טנקרדי!‬
‫-אנחנו כאן!‬
‫טנקרדי!‬
‫למען איטליה!‬
‫טסוני, קווריאגי! בואו הנה!‬
‫תכירו. זה דודי, נסיך סלינה, הברדלס.‬
‫וזאת דודתי סטלה, הנסיכה.‬
‫נסיך.‬ ‫-נסיכה.‬
‫אתה יודע, הם חשבו שלא מדברים פה איטלקית.‬
‫איזו שפה הם חשבו שמדברים בסיציליה?‬ ‫-ערבית!‬
‫באמת יש לכם רק 1,000 חיילים?‬ ‫-היו, עכשיו יש יותר.‬
‫טנקרדי, מה קרה לעין שלך?‬
‫קפטן טנקרדי, דודה.‬
‫זה לא רציני. זה לא יפריע לי במילוי תפקידי.‬
‫זוזו!‬
‫איפה היא?‬ ‫-קונצ'טה!‬
‫אחורה!‬
‫קונצ'טה, את בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫מה קרה לעין שלך, טנקרדי?‬
‫אל תדאגי לי.‬
‫תבטיחי לי.‬
‫מי האנשים האלה?‬
‫הם אסירים.‬
‫אסירים בדרך כלל בכלא.‬
‫הצבא של הגנרל גריבלדי שחרר אותם.‬
‫נוציא מכאן את המשפחה שלי.‬ ‫-כן.‬
‫קדימה!‬
‫אנחנו צריכות ללכת.‬ ‫-תיכנסו!‬
‫קיארה, קטרינה! פרנצ'סקו!‬ ‫-בוא לבקר!‬
‫קטרינה? קיארה?‬ ‫-תיכנסו!‬
‫קונצ'טה?‬
‫יורשה לי?‬
‫כן.‬
‫נתראה אחר כך.‬
‫למה? אתה לא בא איתנו?‬
‫טנקרדי ואני צריכים לעשות משהו.‬
‫מה, פבריציו?‬
‫פירונה, בוא איתי.‬
‫כערובה.‬
‫להתראות, טנקרדי.‬
‫בוא לבקר אותנו בקרוב, דודן.‬ ‫-בהחלט.‬
‫קדימה.‬
‫בואו נחגוג!‬
‫זוזו לי מהדרך!‬
‫אילו נלחמנו נגד צבא של חיילים כמו הנסיך,‬
‫כולנו היינו מתים.‬ ‫-נכון.‬
‫בוא למעלה, כומר קטן!‬ ‫אני צריכה להתוודות על חטאיי!‬
‫בומבלו הוא מפקד הכוחות.‬
‫אם אתה רוצה אישור, אתה זקוק לחתימה שלו.‬
‫מאיפה הקולונל הזה?‬
‫הוא ממילאנו.‬
‫אשתדל לדבר כך שהוא יבין אותי.‬
‫אדבר בערבית, אם צריך.‬
‫אני בטוח שזה לא יספיק.‬
‫זוזו לי מהדרך!‬ ‫-חוצפן!‬
‫אני אשכנע אותו. לכל אחד יש מחיר.‬
‫כן, דוד,‬ ‫אבל אף אחד לא שילם לאנשים האלה כדי להילחם.‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-בחייך, תפסיק!‬
‫תחזור הנה!‬
‫הם כאן כי הם מאמינים במטרה.‬
‫זה רק מעיל, אבי. יש לך עוד הרבה.‬
‫פתחו את השער!‬
‫תנו לנו להיכנס!‬
‫קולונל בומבלו.‬
‫זה דודי, הברדלס, נסיך סלינה.‬
‫שמעתי שאתה רוזן.‬
‫תרצה שאפנה אליך בתואר שלך?‬
‫גם לוטננט קווריאגי הוא רוזן,‬ ‫אפילו שהוא לא מתנהג בהתאם.‬
‫וכך גם לוטננט טסוני.‬
‫אני מעדיף לא ליצור בלבול בשרשרת הפיקוד.‬
‫עדיין יש מלחמה, נסיך.‬
‫אני מעדיף לקרוא לזה "כיבוש".‬
‫אגש ישר לעניין.‬
‫המשפחה שלי ואני ניסע לאחוזה שלנו…‬
‫אדוני הנסיך…‬ ‫-…בדונפוגאטה.‬
‫אתם לא נוסעים לשום מקום.‬
‫עדיין יש מהומות באזור הכפר.‬
‫המצב לא שונה בפלרמו.‬
‫נחזור לענייננו.‬
‫אם אתה חושש לביטחוננו,‬
‫אשחרר אותך מאחריות, אפילו בכתב אם תרצה.‬
‫חוששני שאין לך הסמכות לעשות את זה.‬
‫זה האי שלי.‬
‫וזו העיר שלי.‬
‫כן, קח אותי! נסיך יפה תואר שלי!‬
‫"ליבו של ישו, מקור נחמתנו.‬
‫"ליבו של ישו, קורבן חטאינו."‬
‫כלום לא השתנה, מה?‬
‫הנשים כאן עדיין מניחות‬ ‫עציצי בזיליקום על אדן החלון.‬
‫כמו תמיד.‬
‫ומרוויחות יפה מהפולשים, אני בטוח.‬
‫הברדלס מרגיש שפלשו לטריטוריה שלו?‬
‫הוא ישלוף את הטפרים שלו?‬
‫אם בומבלו לא ייתן לי‬ ‫אישור נסיעה לדונפוגאטה,‬
‫הוא יראה את הטפרים שלי.‬
‫כל כך רע כאן איתי?‬
‫די, מספיק.‬
‫תתעורר, אבי!‬
‫אני מקווה שלא הציקו לך או שדדו אותך.‬
‫אולי תפסיק להסתכל עליי ככה?‬
‫מן הסתם, אני גבר חלש.‬
‫אבל אני גם גבר יצרי ומלא תשוקה.‬
‫איך אני יכול להיות מסופק מאישה‬
‫שאחרי כל חיבוק איתה צריך לדקלם תפילה?‬
‫יש לנו חמישה ילדים!‬
‫והיא מעולם לא הרשתה לי לראות את הטבור שלה.‬
‫תסכים לפחות ללכת לווידוי?‬
‫בסדר.‬
‫תעשה מה שאתה רוצה.‬
‫זו הנשמה שלך, לא שלי.‬
‫אבל לפחות תפסיק לערב אותי בפרשיות שלך.‬
‫תראה, אני חוזר הביתה בלי המעיל שלי.‬
‫אני שואל את עצמי אם זה בכלל השתלם.‬
‫לא כבשנו אותם?‬
‫ועכשיו אנחנו רוכבים בשמש היוקדת‬
‫כדי להשתחוות בפני נסיך מבית בורבון.‬
‫נסיך הוא נסיך, טסוני.‬ ‫-כן, בטח.‬
‫בכל אופן, כולנו איטלקים עכשיו.‬
‫קדימה, פני-פולנטה!‬
‫כמה יפה פה, טנקרדי.‬
‫אמרתי לך, קווריאגי.‬
‫דון טנקרדי.‬
‫הקולונל שלך רוצה להילחם בנו עם הקיסם הזה?‬
‫בוקר טוב, מר רוסו!‬
‫אני רואה שחם מאוד היום.‬
‫והולך להיות עוד יותר חם.‬
‫בחורים, קחו את הסוסים!‬
‫הוד מעלתך, לכבוד הוא לנו להתארח בביתך.‬
‫אין צורך ברשמיות.‬
‫זאת אשתי.‬ ‫-נסיכה.‬
‫קח, מריו.‬
‫הנה היא באה.‬
‫קונצ'טה, הדייקנית ביותר מבין בנותיי.‬
‫טנקרדי!‬
‫תשלטי בעצמך.‬
‫ברוכים הבאים.‬
‫את אדיבה מאוד, דונה קונצ'טה.‬
‫בבקשה.‬
‫טנקרדי.‬ ‫-קונצ'טה.‬
‫הקולונל שלח הזמנה לכם לנשף, ונענה בשלילה.‬
‫הוא נעלב מאוד.‬
‫יש נשף?‬
‫אבא שלך לא סיפר לך? מה הוא עושה כל היום?‬
‫הוא לחוץ. כמעט יולי, והוא עדיין כאן.‬
‫גם את כאן, קונצ'טה.‬
‫את לא נוסעת למנזר השנה?‬
‫לא כל עוד האנרכיסטים נמצאים בעיר.‬
‫למעשה, אשמח אם תיכשל במילוי תפקידך‬ ‫כדי להבטיח שהם יישארו שם.‬
‫אעשה כמיטב יכולתי.‬
‫הכנו לכם קצת אוכל. שום דבר מיוחד.‬
‫תתכבדו.‬
‫תרצו משהו לשתות?‬ ‫-מאפה?‬
‫כן, תודה.‬
‫אל תדאגי. אני אשכנע את הדוד שלי.‬
‫נסיך, שמעתי שיש כאן‬ ‫יצירות אמנות מופלאות, אבל...‬
‫מוצא חן בעיניך?‬
‫כן, מאוד.‬
‫תרצה להסתכל מקרוב?‬
‫קדימה. נעזור לך.‬
‫פנו את השולחן הקטן הזה ושימו אותו שם.‬
‫מריו, שים את הכיסא שם, כמו שרפרף קטן,‬
‫כדי שהקולונל יוכל לטפס.‬
‫בבקשה.‬
‫זה יאנוס.‬
‫הראשון מבין האלים.‬
‫אל המעברים.‬
‫ממלחמה לשלום.‬
‫מחיים לחיים.‬
‫כשחיים עם משהו מתחת לאף,‬
‫בקושי שמים לב אליו לאחר זמן מה.‬
‫הארמון הזה מלא בציורי קיר.‬
‫כמו כל הבתים שלנו, יש לומר.‬
‫ציורי הקיר בארמון דונפוגאטה‬ ‫מרשימים במיוחד.‬
‫איך מגיעים לדונפוגאטה?‬
‫צריך אישור.‬
‫ברנדי?‬
‫אדוני הנסיך, אני חייב להודות,‬
‫למרות החום היוקד, באי הזה יש פלאים רבים.‬
‫אני רוצה לדבר שוב‬ ‫על הסירוב שלך להזמנה שלנו.‬
‫אני חייב לומר שזה העציב אותנו.‬
‫זה העציב את הגנרל.‬
‫זה מה שמעסיק את גריבלדי הדגול?‬
‫לאילו מסיבות המשפחה שלי בוחרת לבוא?‬
‫כשמשפחה כמו שלך בוחרת לא לבוא, בהחלט.‬
‫אנחנו אוהבים נשפים. נכון, טנקרדי?‬
‫עם זאת, הבחירה בשם "נשף השחרור"‬
‫מקשה עלינו מאוד לקבל את ההזמנה.‬
‫רבות מהמשפחות החשובות האחרות באי יהיו שם.‬
‫אנחנו הסיציליאנים‬
‫מצטיינים באדיבות מזויפת.‬
‫אל תגיב ככה! אני צוחק!‬
‫אסור להתייחס אלינו יותר מדי ברצינות.‬ ‫תזכור את זה.‬
‫טוב, אני חדש פה.‬
‫תקשיב מה נעשה.‬
‫המשפחה שלי ואני נבוא לנשף השחרור שלך.‬
‫אבל בתמורה, אתה תחתום‬ ‫על אישור הנסיעה שלנו לדונפוגאטה.‬
‫אדוני הנסיך, הידידות שלך אינה אמיתית?‬
‫היא אמיתית לגמרי.‬
‫אבל תבין, באי הזה,‬
‫ידידות פירושה לעזור זה לזה.‬
‫לא, זה ייצור תקדים.‬
‫הבקשה שלך היא עלבון.‬
‫אלוהים!‬
‫אני מציע לך את ידידותי,‬ ‫ואתה רואה בזה עלבון.‬
‫קפטן טנקרדי,‬ ‫תגיד לחיילים שאימון המקהלה הסתיים.‬
‫כן, קולונל.‬ ‫-סלח לי.‬
‫דודה.‬ ‫-טנקרדי.‬
‫נתראה בקרוב, דוד.‬ ‫-נתראה בקרוב, בן.‬
‫להתראות, טנקרדי.‬
‫קונצ'טה.‬
‫דונה קונצ'טה.‬
‫נהניתי מאוד מהשהות הקצרה בביתך.‬
‫שמחנו לארח אותך.‬
‫נסיכה.‬
‫קולונל, למרות הנוקשות הטווטונית שלך,‬
‫אתה אדם טוב.‬
‫תחזור מתי שתרצה.‬
‫נסיך.‬
‫נו?‬
‫תבקשי מבלסמו לבוא עם התופרות שלו.‬
‫היא תמיד רוצה את אותן השמלות כמוני.‬ ‫-אין טעם להתווכח.‬
‫אני אהיה לבוש יפה יותר מכולם.‬ ‫-זה יפהפה.‬
‫זה ממש מתאים לך, קונצ'טה.‬
‫מה דעתך, קונצ'טה?‬
‫הצבע בסדר.‬
‫את לא חושבת שזה קצת... ילדותי?‬
‫בלסמו,‬
‫תלביש אותה כמו עלמה צעירה,‬ ‫לא כמו ילדה קטנה.‬
‫כמובן, אדוני הנסיך.‬
‫קחי את זה מפה.‬
‫קטרינה, תורך.‬ ‫-כן.‬
‫לא, תורי!‬ ‫-קיארה!‬
‫קיארה, תיזהרי.‬
‫תמיד אותו הדבר!‬
‫הם מתנהגים כאילו עבר זמננו,‬
‫ואנחנו אמורים להתחנף אליהם.‬
‫פאולו, הייתי במאות נשפים‬
‫של אנשים שאני לא מחבב.‬
‫זו דרך לשמור על השלום.‬
‫אתה תתרפס בפניהם.‬
‫מה?‬
‫אתה תתרפס בפניהם.‬
‫לא, הם יתרפסו בפניי.‬
‫בלי ממתקים אחרי המדידות.‬ ‫-אני אוכל כמה שאני רוצה!‬
‫ואם החולצות האדומות‬ ‫ירצו להפוך את הבת שלך לפרוצה?‬
‫ראית איך הקולונל הסתכל על קונצ'טה.‬
‫אני יודע שראית.‬ ‫-מספיק!‬
‫תהיה בשקט!‬ ‫-כמוך, אבי?‬
‫אתה אף פעם לא אומר מילה,‬ ‫אפילו לא כשהנסיך מבקר את הפרוצה שלו!‬
‫סליחה, אימא.‬
‫סליחה, כולם.‬
‫תחזור לעבודה, בלסמו.‬
‫סליחה, קטרינה.‬
‫נסיך!‬
‫חשבתי שסירבת להזמנה.‬
‫עשית בשכל שבאת.‬
‫ערב טוב, אדוני המושל.‬
‫רוסו.‬
‫תגיד לי שהתחלת כבר לחלוב את האיש הזה.‬
‫לאט אבל באדיקות.‬
‫יופי.‬
‫דוד, הקולונל שמח מאוד שבאת.‬
‫דוד, למה אף אחד לא רוקד?‬
‫הסכמנו לקבל את ההזמנה,‬
‫אבל לבלות וליהנות מכל הלב‬ ‫זה כבר סיפור אחר.‬
‫צ'סקו, תרקוד עם קונצ'טה.‬
‫קדימה. תעשה מה שאני אומר.‬
‫תמצא לדודניות שלך בני זוג לריקודים.‬
‫כן, דוד.‬ ‫-קצינים זוטרים!‬
‫הוא לא הפסיק לבהות בך מאז שהגענו.‬
‫טסוני, קווריאגי. בואו איתי.‬
‫אנחנו רוקדים?‬
‫קיארה, קטרינה…‬
‫כן, אבא.‬
‫תשתה, בן. תשתה.‬
‫טנקרדי, קונצ'טה. תרצו לרקוד?‬
‫הוא יעלה אותך למשפט‬ ‫אם תבקש ממנו להפסיק לבהות בי?‬
‫קונצ'טה, כמה פעמים רקדנו יחד?‬
‫פעם אחת. עכשיו.‬
‫לא. בלתי אפשרי.‬
‫כן. הייתי זוכרת.‬
‫אם אתה עושה מה שאני חושבת שאתה עושה,‬
‫התפרצת על פאולו‬ ‫רק כי הוא קלט מה אתה מתכנן.‬
‫אני התפרצתי עליו?‬
‫את סטרת לו, אם זיכרוני אינו מטעני.‬
‫תראי אותו.‬ ‫הוא היה אוכל את המדליות על החזה שלו‬
‫רק בשביל מגע חטוף בידה.‬
‫לאבא שלי יש אישה בעיר.‬
‫אתה לא נראה מופתע.‬
‫כי אני לא מופתע, קונצ'טה.‬
‫מה שמפתיע הוא שאת יודעת על זה.‬
‫כולם יודעים, אבל לאף אחד לא אכפת.‬
‫קונצ'טה, הוא הברדלס. הוא קובע את הכללים.‬
‫וכולנו פשוט צריכים לציית?‬
‫כן, משהו כזה.‬
‫אני לא מאשים את בומבלו שהוא בוהה בך.‬
‫אני אביא לנו שמפניה.‬
‫נסיך.‬ ‫-איזה ערב נפלא!‬
‫הכול מושלם, קולונל.‬
‫לכבוד לנו לארח אותך ואת משפחתך.‬
‫רציתי לשאול…‬
‫תעניק לי את הכבוד לרקוד עם בתך קונצ'טה?‬
‫כן, כמובן.‬
‫אבל קודם תגיד לי משהו.‬
‫אתה עדיין נחוש לסרב לבקשה שלי‬
‫למחווה קטנה בין חברים?‬
‫בחייך, קולונל. על מה כל המהומה?‬
‫חתימה אחת קטנה?‬
‫זה אומר שאתה מסכים?‬
‫קונצ'טה.‬
‫קונצ'טה?‬
‫תרצי לרקוד עם החבר החדש שלנו?‬
‫כמובן.‬
‫יופי. תיהני.‬
‫יורשה לי?‬
‫אחורה!‬
‫מי המפקד כאן?‬
‫אני.‬
‫קולונל בומבלו חתם על האישור.‬
‫בבקשה. אתם רשאים להתקדם.‬
‫פנו דרך!‬
‫קולונל בומבלו‬
‫רוצה לכתוב לך כשיחזור למילאנו.‬
‫תרשה לו?‬
‫אולי כדאי שאגיד לו שאת חוזרת למנזר.‬
‫מצד שני, הוא רוזן.‬
‫הוא שידוך טוב.‬
‫כמה חבל שאני חוזרת למנזר.‬
‫מה זה היה?‬
‫גערת בי עכשיו, גברתי הצעירה?‬
‫אם כן, תכריח אותי להישאר בפלרמו הקיץ,‬
‫כמו שהכרחת את פאולו?‬
‫לגבי פאולו…‬
‫אני צריך שהוא יישאר שם ויגן על הבית שלנו.‬
‫הוא מאושר, מתכנן מהפכת נגד.‬
‫אולי נבקש ממנו לתכנן מזימה להתנקש בבומבלו.‬
‫מה דעתך?‬
‫לדעתי הוא ייתפס וייעצר.‬
‫כן, זה בטוח!‬
‫קונצ'טה.‬
‫בואי, שבי איתי.‬
‫תרצי לשתות?‬
‫לא, תודה.‬
‫מה קרה לעין שלך, טנקרדי?‬
‫אני זוכר שהבטחת שלא תדאגי.‬
‫אתה טועה. נכון שביקשת ממני,‬ ‫אבל מעולם לא הבטחתי שלא אדאג.‬
‫קונצ'טה, אני חייב לחזור.‬
‫בומבלו שחרר אותי‬ ‫כדי שאלווה אתכם לדונפוגאטה,‬
‫אבל לאחר מכן עליי לחזור ליחידה שלי.‬
‫את חושבת לפעמים מה היה קורה‬
‫אילו נולדנו במקום אחר ובזמן אחר?‬
‫או אילו לא נולדנו בכלל?‬ ‫את חושבת על זה לפעמים?‬
‫אתה פילוסוף עכשיו?‬
‫קונצ'טה, תקשיבי לי.‬
‫אל תחזרי למנזר.‬
‫נוכל לברוח, רק שנינו.‬
‫נוכל לקחת שני סוסים, סירה,‬ ‫וללכת לאן שנרצה,‬
‫לעשות כל מה שיעלה על רוחנו, ביחד.‬
‫דמייני כמה נפלא זה יהיה.‬
‫את יכולה לדמיין, קונצ'טה?‬
‫אני יכולה לדבר עם אבא שלי.‬
‫הוא יהרוג אותי.‬
‫הוא לא כזה גרוע כמו שהוא רוצה שנחשוב.‬
‫בבקשה, לא.‬
‫אנחנו לא יכולים לברוח, טנקרדי.‬
‫הם כאן!‬
‫הנסיך כאן!‬
‫קומו! בואו למטה!‬
‫הנסיך הגיע!‬
‫ראש העיר!‬
‫ראש העיר סדרה, הנסיך כאן!‬
‫הנסיך הגיע! הוא הגיע סוף כל סוף!‬
‫…ועוד אחת.‬ ‫-הוא כאן!‬
‫הנסיך הגיע!‬
‫היי!‬ ‫-כן?‬
‫בוא הנה. אתה.‬ ‫-כן.‬
‫לך להעיר את מנצח התזמורת.‬ ‫-מה לעשות?‬
‫תן לי את האבנט.‬ ‫-איזה?‬
‫האדום.‬
‫הם באים! זוזו!‬
‫הם באים!‬
‫פנו את הדרך!‬
‫מאסטרו, תתחילו לנגן!‬
‫הנה הם!‬
‫אדוני הנסיך!‬
‫נסיך, האלימות והחום היוקד מאחוריך כעת.‬
‫דבר לא יטריד אותך כאן.‬
‫אין כאן שודדים פוליטיים, רק שודדים רגילים.‬
‫אתה יכול לשחרר את מר רוסו ואת אנשיו.‬
‫רוסו, מה דעתך? לדעתי אתה יכול לעזוב עכשיו.‬
‫נסיך.‬
‫ראש העיר, לא תלית שום דגל,‬
‫לא הישן ולא החדש.‬
‫לא, אדוני הנסיך.‬
‫חשבתי שעדיף לחכות.‬
‫כל הערים, ובהן העיר שלנו,‬
‫מתבקשות להצביע ולהחליט‬
‫אם ברצונן להתאחד עם שאר המדינה.‬
‫עם איטליה.‬
‫אנחנו, הנכבשים,‬
‫מתבקשים לחוות דעה ולהודיע אם ברצוננו‬ ‫שהכובשים יישארו כאן או יעזבו.‬
‫חבל שהם לא שאלו אותנו לפני שהם באו.‬
‫היינו אומרים להם לא לטרוח לבוא בכלל.‬
‫הדגל.‬ ‫-הדגל, כן.‬
‫הישן.‬ ‫-כן.‬
‫לעת עתה.‬ ‫-כן.‬
‫הערב, כמקובל,‬
‫אתה מוזמן לסעוד איתנו.‬
‫אתה ואשתך.‬
‫זה יהיה לי לכבוד, נסיך.‬
‫אבל אשתי חולה.‬
‫היא אפילו לא פותחת את התריסים בערב.‬
‫כל שנה אתה נותן לי בדיוק את אותה התשובה.‬
‫אני מתחיל לתהות אם אשתך קיימת בכלל.‬
‫מובן שהיא קיימת, נסיך!‬
‫ברשותך, אביא איתי את הבת שלי.‬
‫אנג'ליקה?‬ ‫-כן.‬
‫היא רק ילדה.‬
‫היא בת 18.‬
‫אני המום בדיוק כמוך, נסיך.‬
‫כל יום אני מסתכל עליה וחושב, "את הבת שלי?"‬
‫תביא אותה.‬
‫מומלץ להגיע בלבוש חגיגי,‬ ‫אבל אנחנו לא מקפידים כאן על גינונים.‬
‫יש לי תלבושת מתאימה, נסיך!‬
‫נסיכה. דונה קונצ'טה.‬
‫בחיי, כולם גדלו כל כך!‬
‫ראש העיר.‬ ‫-כמה נפלא!‬
‫כמה נפלא! בבקשה, מכאן.‬
‫ברוכים הבאים.‬
‫מספיק! תחזרו לבתים שלכם!‬
‫מאסטרו, די! מספיק!‬
‫נהיה עשרה הערב.‬ ‫-בסדר גמור.‬
‫נדמה שהנסיעה ארוכה יותר כל שנה.‬
‫אני מקווה שיהיה לנו זמן להתרענן.‬
‫תאט!‬
‫זה לא הוגן! חכה לי!‬ ‫-קדימה!‬
‫כן?‬
‫אבי.‬ ‫-קונצ'טה.‬
‫אני צריכה לדבר איתך.‬
‫שבי.‬
‫התחבושת הזאת מטונפת.‬
‫אני צריך תחבושת נקייה.‬
‫כן, דון טנקרדי.‬
‫תביא לי אבנט משי, לא משנה מה.‬
‫כמובן.‬
‫האינסטינקטים שלי‬ ‫מורדים בכל מה שאי פעם למדתי.‬
‫קונצ'טה, אסור שהנשמה תיכנע ליצרי הגוף.‬
‫זה חטא.‬
‫אז אבא שלי חוטא, נכון?‬
‫וגם אתה,‬
‫כי אתה מרשה לו לשקר, ולפיכך להמשיך לחטוא.‬
‫לא, קונצ'טה, לא.‬
‫הנשמה של אביך זה דבר אחד.‬
‫הנשמה שלך זה משהו אחר לגמרי.‬
‫תגידי לי,‬
‫הרגש הזה שאת מרגישה,‬
‫ייתכן שמדובר רק ב…‬
‫איך אומר זאת?‬
‫תשוקה גופנית?‬
‫לא.‬
‫לא, זה…‬
‫זה הריגוש הכי גדול,‬
‫והוא מביא איתו שלווה גדולה יותר‬ ‫מכפי שידעתי מעולם.‬
‫הנער הזה…‬
‫מי הוא?‬
‫מה שמו?‬
‫את יכולה לומר לי?‬
‫אתה חייב לספר לדון פבריציו.‬
‫לא, נסיכה.‬
‫אני בטוח שאימא…‬ ‫-אתה חייב!‬
‫אם אני אגיד לו, הוא יחשוב שאני זוממת משהו.‬
‫ואת לא?‬
‫סלחי לי, נסיכה.‬
‫לך.‬
‫מי זה?‬
‫סלח לי, הוד מעלתך.‬ ‫-מה יש?‬
‫האב פירונה מבקש לדבר איתך.‬
‫עכשיו? הוא לא יכול לחכות?‬
‫תן לו להיכנס.‬
‫אל תתנהג ככה, אבי. אין צורך להסמיק.‬
‫בכל השנים שלך בסמינר,‬
‫אני בטוח שראית כבר כמה כאלה.‬
‫תעביר לי את המגבת הגדולה.‬
‫זאת.‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-סליחה, הוד מעלתך.‬
‫אז…‬
‫קדימה.‬
‫דבר כבר.‬
‫תתוודה. מה קורה?‬
‫הוד מעלתך, מדובר בקונצ'טה.‬
‫מה לגבי קונצ'טה?‬
‫היא התוודתה בפניי על עניין…‬
‫עניין שמייסר אותה עמוקות.‬
‫האהבה מענה אותה, הוד מעלתך.‬
‫קונצ'טה מאוהבת?‬
‫במי היא מאוהבת? מי זה?‬
‫לא בומבלו היהיר הזה?‬
‫לא, הוד מעלתך.‬
‫זה לא הוא.‬
‫אז מי?‬
‫מה לעזאזל אתה אומר?‬
‫נשים נופלות לחיקו של טנקרדי‬ ‫כמו פירות בשלים.‬
‫קונצ'טה רוצה להיות‬ ‫אחת מהנשים חסרות התקווה האלה.‬
‫לא עלה בדעתך שאולי הוא מחזיר לה אהבה?‬
‫שהוא אוהב אותה כמו שהיא אוהבת אותו?‬
‫ושהודות לאהבה הזאת, הוא ישתנה‬
‫וישכח את כל האחרות?‬
‫כבר ידעת על זה!‬
‫יש לי עיניים, פבריציו.‬
‫ומוח מלוכלך!‬
‫אני לא יודע, אני…‬
‫אני כבר משלם על הכול בשביל הילד הזה.‬
‫הוא מרוקן את חשבון הבנק שלי,‬ ‫ועכשיו אצטרך לתת לו נדוניה בשביל קונצ'טה.‬
‫אל תחשוב על העלות, פבריציו.‬
‫תחשוב על הרווח.‬
‫הם הטובים שבינינו.‬
‫ויחד, הם יוכלו להוביל אותנו‬
‫במדינה החדשה שאנחנו עדיין לא מכירים.‬
‫הנסיך והנסיכה של סלינה.‬
‫היורשים שלך.‬
‫לא תאבד אותם עד יום מותך.‬
‫וכשהיום הזה יגיע,‬ ‫תשאב נחמה מהידיעה שהם לצידך,‬
‫ותוכל להיות בטוח‬ ‫שהם תמיד ינצרו אותך בליבם,‬
‫הם וילדיהם היפים.‬
‫המחשבה שקונצ'טה תתחתן‬
‫גורמת לי להרגיש זקן פתאום.‬
‫טוב...‬
‫"לראש העיר סדרה אנחנו מחכים‬
‫"גם בתו אנג'ליקה בין המוזמנים‬
‫"הבושם שלו ימלא את החדרים‬
‫"אלוהים, אנג'ליקה!"‬
‫היא תצטרך אמבטיה טובה.‬
‫לא יפה לדבר ככה.‬
‫אלוהים. קונצ'טה הקדושה.‬
‫קטרינה!‬
‫ערב טוב, דודנים!‬ ‫-טנקרדי.‬
‫ערב טוב.‬ ‫-האב פירונה.‬
‫ערב טוב, דודן. חשבתי שאתה ראש העיר.‬
‫היינו מריחים את הבושם שלו!‬
‫מספיק!‬
‫ערב טוב, טנקרדי.‬
‫ערב טוב, קונצ'טה.‬
‫בואי איתי.‬
‫אני חייב לך התנצלות.‬
‫זה ייסר אותי.‬
‫מה שאמרתי לפני כמה ימים, אני…‬
‫לא הייתי צריך להגיד את זה.‬
‫לא. אני שמחה שאמרת.‬
‫קונצ'טה, הייתי שיכור.‬
‫טעיתי כשהצעתי שנברח. זה היה טירוף.‬
‫דיברתי על זה עם האב פירונה.‬
‫עלינו?‬ ‫-כן.‬
‫קונצ'טה, האיש הזה גרוע יותר מפרנצ'סקו‬ ‫בשמירת סודות!‬
‫לכן סיפרתי לו.‬
‫מה אמרת לו?‬
‫שאני אוהבת אותך.‬
‫ערב טוב.‬ ‫-ערב טוב.‬
‫אימא, את יפהפייה הערב.‬
‫תודה.‬ ‫-היא תמיד יפהפייה.‬
‫כן, היא תמיד יפהפייה.‬
‫המצאנו שיר חדש.‬
‫כן?‬ ‫-על ראש העיר סדרה.‬
‫תרצה לשמוע?‬ ‫-האב פירונה אהב אותו. נכון, אבי?‬
‫דון קלוג'רו סדרה‬
‫והעלמה אנג'ליקה סדרה.‬
‫נסיכה.‬
‫דון קלוג'רו.‬
‫דון פבריציו.‬ ‫-ברוך הבא.‬
‫אנג'ליקה?‬
‫אנג'ליקה!‬
‫מזמן לא התראינו! תיכנסי. ברוכה הבאה.‬
‫היא הייתה בפריז, דונה קונצ'טה.‬
‫היא למדה צרפתית.‬
‫לא זכרתי אותה ככה.‬
‫נסיך.‬
‫כמה שהיא יפה.‬
‫יפהפייה.‬
‫- מבוסס על "הברדלס"‬ ‫מאת ג'וזפה תומאזי די למפדוזה -‬