A PÁRDUC
1860. JÚNIUS
KÉT HÓNAPNYI KÜZDELMET KÖVETŐEN GARIBALDI ÉS CSAPATA MEGHÓDÍTJA SZICÍLIÁT.
A SZIGET ÍGY HAMAROSAN
AZ ÚJ OLASZ KIRÁLYSÁG RÉSZÉVÉ VÁLIK.
Elnézést, kisasszony.
És csak pár héttel ezelőtt volt,
hogy embereket lövetett le, mert azokat a színeket viselték.
Valóban. Tudja, mit mondanak, herceg úr.
„Az erős fa a széllel együtt hajol.”
Befogadóaknak kell lennünk az új vezetőkkel.
Igaz, amit az engedélyekről hallottam?
Az utazási engedélyekről.
Itt van a nyár,
de a város összes kijáratát lezárták.
Elvinném a családomat Donnafugatába,
de ahhoz szükség lenne az engedélyre.
Hát persze, Donnafugata mesés kastélya!
A kristálytiszta patakok, a hegyi levegő…
Távol a megszállt város pokoli hőjétől.
Ez nem valami rendkívüli dolog.
Évszázadok óta tesszük ezt.
De szüksége van az engedélyemre.
Nem!
Csak az aláírására.
Ami azt illeti,
mindez már nem az én hatáskörömbe tartozik.
Akkor kiébe?
Látja azt a vörös szakállas férfit a lovon?
Az övébe.
Éljen!
Ott van Tancredi!
Tancredi!
- Tancredi! - Fent!
Tancredi!
Olaszországért!
Tassoni, Cavriaghi! Gyertek ide!
A nagybátyám, a Párduc. És a nénikém, Stella hercegné.
- Herceg úr. - Hercegné.
Azt hitték, mi itt nem is olaszul beszélünk.
Mit gondoltak, milyen nyelven beszélünk?
- Arabul! - És csak ezren vannak?
Most már többen.
Mi történt a szemeddel?
Tancredi százados, nénikém.
Semmiség. Nem tántorít el a meneteléstől.
Mozgás!
- Hol van? - Concetta!
Menjenek arrébb!
- Concetta, jól vagy? - Igen.
Mi történt a szemeddel, Tancredi?
Ne aggódj értem! Ígérd meg, hogy nem fogsz!
Kik azok a férfiak?
Rabok.
A rabok börtönben szoktak lenni.
Garibaldi tábornok hadserege kiengedte őket.
- Elviszem innen a családom. - Igen.
Nyomás!
- Mennünk kell. - Beszállni!
- Chiara, Caterina! Francesco! - Viszlát!
- Caterina? Chiara? - Beszállás!
Concetta?
Megengedi?
Meg.
Minden jót!
Miért? Te nem jössz velünk?
Tancredivel van dolgom.
Micsoda, Fabrizio?
Pirrone, jöjjön velem! Biztosítékként.
Szia, Tancredi!
- Látogass majd meg minket! - Mindenképp.
Indulás!
Ünnepeljünk!
El az utamból!
Ha olyan katonákkal kerülnénk szembe, mint a herceg,
- halottak lennénk. - Igaz.
Jöjjön fel, atyám! Be kell vallanom a bűneimet!
Bombello a haderő parancsnoka.
Ha engedély kell, ő írja alá.
Honnan jött az ezredes?
Milánóból.
Megpróbálom megértetni magam.
Ha kell, arabul kérdezem.
Biztos, hogy nem lesz elég.
- Félre! - Milyen goromba!
Meg fogom győzni. Mindenki megvehető.
De itt senkinek nem fizettek azért, hogy harcoljon.
- Mit csinál? Hagyja abba! - Jöjjenek vissza!
Azért teszik, mert hisznek benne.
Ez csak egy köpeny, atyám. Van másik.
Nyissák ki a kaput!
Engedjenek be minket!
Bombello ezredes!
A nagybátyám, a Párduc, Salina hercege.
Úgy tudom, ön egy gróf.
A rangjának megfelelően szólítsam?
Cavriaghi hadnagy is gróf, még ha a viselkedése nem is sejteti.
Ahogy Tassoni hadnagy is.
Inkább nem zavarnám össze a parancsnoki láncot.
Még mindig háború dúl.
Én inkább „betolakodásnak” nevezném.
Rögtön a lényegre térek.
A családommal átköltöztetnénk a birtokunkat…
- Herceg úr… - …Donnafugatába.
Nem mennek sehova.
Vidéken még felkelések zajlanak.
Palermóban sem más a helyzet.
Visszatérve…
Ha aggódik a biztonságunk miatt,
szívesen megszabadítom az aggodalmától, akár írásban is.
Attól tartok, ehhez nincs jogosultsága.
Ez az én szigetem.
Ez pedig az én városom.
Igen, ez az! Olyan jóképű, herceg úr!
„Jézus szíve, vigaszunk forrása.
Jézus szíve, bűneink elszenvedője.”
Akkor semmi hír?
A nők még mindig bazsalikomot tesznek az ablakokba.
Ahogy eddig is.
És biztos jó üzleteket kötnek a megszállókkal.
A Párduc úgy érzi, hogy megszállták?
Igen?
Megmutatja a karmait?
Ha Bombello nem adja meg az engedélyt, hogy Donnafugatába menjünk,
akkor meg fogom.
Annyira rossz itt velem?
Hagyd már ezt!
Keljen fel, atyám!
Remélem, nem rabolták ki és nem bántották.
Abbahagyná végre ezt a nézést?
Nyilvánvalóan gyenge ember vagyok.
De tettrekész és szenvedélyes is egyben.
Hogyan elégedhetnék meg egy olyan nővel,
aki minden együttlét után elmond egy imát?
Öt gyerekünk született.
És még csak a köldökét sem láthattam soha.
Legalább meggyónná?
Jól van.
Tegyen, amit akar!
A maga lelke, nem az enyém.
De engem hagyjon ki az afférjaiból!
Most is köpeny nélkül megyek haza.
Felmerül a kérdés, hogy megérte-e.
Nem most győztük le őket?
És most itt vonulunk a forróságban,
hogy fejet hajtsunk egy Bourbon herceg előtt.
- A herceg az herceg, Tassoni. - Igen, persze.
Most már mind olaszok vagyunk.
Gyertek, puliszkaképűek!
Ez tényleg gyönyörű, Tancredi.
Én mondtam, Cavriaghi.
Don Tancredi!
Az ezredesük azzal a fogpiszkálóval akar elbánni velünk?
Jó reggelt, Russo úr!
Látom, nagy forróság van ma.
És ennél csak forróbb lesz.
Fiúk, vigyétek el a lovakat!
Őméltósága, megtisztelő, hogy a vendégei lehetünk.
Nincs szükség a felhajtásra.
- Ő a feleségem. - Hercegné.
Tessék, Mario.
Itt jön Concetta, a legpontosabb a lányaim közül.
Tancredi!
Türtőztesd magad!
Isten hozta önöket!
Kedves öntől, Donna Concetta.
Kérem.
- Tancredi. - Concetta.
Az ezredes küldött meghívót a bálunkra,
de elutasították. Elég dühös volt.
Lesz egy bál?
Nem mondta az apád? Mit csinál egész nap?
Elég feszült. Majdnem július, és még itt van.
Ahogy te is, Concetta.
Nem mész vissza a zárdába?
Nem, amíg az anarchisták itt vannak.
Sőt, kérlek, végezd rosszul a dolgod, hogy folytassák!
Mindent megteszek.
Készültünk egy kis étellel. Semmi különleges.
Szolgálják ki magukat!
- Kérnek valami italt? - Süteményt?
Hogyne.
Ne aggódj! Meggyőzöm a bácsikámat.
Herceg úr, hallottam, hogy csodálatos hely, de…
Tetszik?
Nagyon is.
Szeretné közelebbről is megnézni?
Gyerünk! Segítünk.
Pakoljanak le az asztalról, és tegyék oda!
Mario, tegye azt a széket oda lépcsőnek,
hogy az ezredes felmászhasson.
Kérem.
Ez Janus.
A legelső isten.
Az átjárások istene.
A háborúból a békébe.
Az egyik életből a másikba.
Ha valami végig az orrunk előtt van,
egy idő után észre sem vesszük.
A kastély tele van freskókkal.
Valójában az összes házunk.
A Donnafugatában lévő freskók különösen híresek.
Hogy tudnék eljutni oda?
Engedély kell hozzá.
Brandyt?
Herceg úr, be kell valljam,
a rettentő hőség ellenére a sziget tele van csodákkal.
Most viszont szót ejthetnénk az elutasításáról.
Eléggé elkeserített minket.
És a tábornokot is.
Garibaldi figyelemmel kíséri,
hogy a családom milyen partikon vesz részt?
Főleg akkor, ha egy ilyen család úgy dönt, nem akar ott lenni.
Kedveljük a bálokat, nem igaz, Tancredi?
Bár az, hogy „A felszabadulás báljának” nevezik,
eléggé megnehezíti, hogy elfogadjuk a meghívást.
A sziget többi jómódú családja szinte mind ott lesz.
Mi, szicíliaiak
imádjuk a hamis fogadtatást.
Ugyan már! Csak viccelek.
Nem szabad minket komolyan venni. Ezt ne feledje!
Nos, még új vagyok itt.
A következő lesz.
A családommal elmegyünk A felszabadulás báljára.
Cserébe pedig
aláírják az utazási engedélyünket.
Herceg úr, nem őszinte a barátsága?
Teljes mértékben az.
De tudja, ezen a szigeten
a barátság magába foglalja a szívességek viszonzásának örömét is.
Nem, ez példát statuál.
Sértő, amit kér.
Édes Istenem!
Felajánlom a barátságomat, de maga sértésnek veszi.
Tancredi százados, szóljon, hogy véget ért a kóruspróba.
- Igen, ezredes. - Elnézést.
- Nénikém. - Tancredi.
- Nemsokára találkozunk. - Minden jót!
Viszlát, Tancredi!
Concetta.
Donna Concetta.
Nagy örömömre szolgált ezt a kis időt az otthonában tölteni.
Szívesen láttuk önöket.
Hercegné.
Ezredes, a germán merevsége ellenére
maga egy jó ember.
Bármikor szívesen látjuk itt.
Herceg úr.
Nos?
Hívasd ide Balsamót és a szabóit!
Mindig ugyanolyan ruhát akar.
Nincs értelme veszekedni.
- Én leszek a legcsinosabb. - Gyönyörű.
Tényleg jól áll, Concetta.
Te mit gondolsz, Concetta?
Tetszik a színe.
Nem gondolod, hogy egy kissé… kislányos?
Balsamo,
öltöztesse fiatal hölgynek, ne pedig egy kislánynak!
Rendben, herceg úr.
Vigyétek el!
- Caterina, jöhetsz. - Igen.
- Nem, én jövök! - Chiara!
Chiara, óvatosan!
Mindig ez van!
Mintha letűnt emberek lennénk,
és hízelegnünk kellene nekik.
Paolo, több száz olyan bálban voltam már, amit ellenszenves emberek tartottak.
Ez is egy módja a béke megőrzésének.
Fejet hajt előttük.
Tessék?
Fejet hajt előttük.
Nem, ők fognak fejet hajtani előttem.
A mérés után nincs édesség.
Majd én azt tudom!
És ha prostituáltat csinálnak a lányából?
Látta, az ezredes hogy nézett Concettára.
- Tudom, hogy látta. - Ebből elég!
- Csendet! - Ahogy maga teszi?
Mindig hallgat, még akkor is, amikor a herceg a kurvájához látogat?
Sajnálom, anyám.
Elnézést.
Folytassa a munkát, Balsamo!
Sajnálom, Caterina.
Herceg úr!
Azt hittem, nem akar eljönni.
De jól tette, hogy mégis.
Jó estét, kormányzó úr!
Russo!
Ugye már elkezdődött a kizsákmányolás?
Lassan és szigorúan.
Helyes.
Bácsikám, az ezredes örül, hogy itt vannak.
Bácsikám, miért nem táncol senki?
Elfogadtam a meghívást,
de jól érezni magam és őszintén élvezni az már más kérdés.
Cesco, táncolj Concettával!
Menj! Tégy, ahogy mondtam!
Keress két táncpartnert nekik!
- Rögtön, bácsikám. - Altiszteket!
Le sem veszi rólad a szemét.
Tassoni, Cavriaghi! Kövessetek!
Táncolunk?
Chiara, Caterina…
Igen, apám.
Igyál, fiam! Igyál csak!
Tancredi, Concetta! Szeretnétek táncolni?
Engedetlenség lenne, ha megkérnéd, hogy ne bámuljon?
Hányszor táncoltunk együtt?
Egyszer. Most.
Nem, az nem lehet.
Dehogynem, emlékeznék rá.
Ha azt csinálod, amit gondolok,
azért fakadtál ki Paolóra, hogy átlásson rajtad.
Kifakadtam?
Te támadtál rá, ha jól emlékszem.
Nézz csak rá! Megenné a mellkasán lévő medálokat
egyetlen érintéséért.
Az apámnak szeretője van.
Nem tűnsz meglepettnek.
Nem, nem vagyok, Concetta.
De az meglep, hogy tudsz róla.
Mindenki tudja. De úgy tűnik, senkit sem érdekel.
Ő a Párduc. Ő dönt a világ működéséről.
Mi meg csak felsorakozunk mögé?
Igen, valahogy úgy.
Nem hibáztatom Bombellót, amiért bámul téged.
Hozok két pohár pezsgőt.
- Herceg úr! - Csodás este.
Tökéletesen sikerült, ezredes.
Megtisztelő, hogy eljöttek.
Azon tűnődtem…
megtisztelne-e azzal, hogy megenged egy táncot a lányával?
Igen, hogyne!
De előbb áruljon el valamit!
Továbbra is elutasítja
a barátságra vonatkozó gesztusomat?
Ugyan, ezredes! Micsoda felhajtás!
Egyetlen aprócska aláírásért.
Ez igennek számít?
Concetta.
Concetta?
Táncolnál egyet az új barátunkkal?
Persze.
Helyes. Jó szórakozást!
Szabad?
Ne jöjjenek közelebb!
Maradjanak ott!
Ki itt a főnök?
Én vagyok.
Bombello ezredes írta alá.
Tessék. Szabadon áthaladhatnak.
Utat!
Bombello ezredes
szeretne írni neked, amikor visszaért Milánóba.
Megengeded neki?
Nos?
Mondhatnám neki, hogy vissza kell menned a zárdába.
Habár egy gróf.
Elég ígéretes.
Igen.
Ha nem a zárdáról lenne szó.
Ez meg mi volt?
Egyfajta szemrehányás, hölgyem?
Ha igen, engem is kényszerítenél, hogy Palermóban maradjak,
mint ahogy Paolót?
Ami Paolót illeti…
Azt szeretném, ha ott maradna, és őrködne a házunk felett.
Boldog, és ellenforradalmat tervez.
Talán megkérhetnénk, hogy tervezze meg Bombello meggyilkolását.
Mit gondolsz?
Szerintem elszúrná, és elkapnák érte.
Igen, az biztos.
Concetta!
Gyere, ülj ide mellém!
Kérsz egy italt?
Nem, köszönöm.
Mi történt a szemeddel, Tancredi?
Megígérted, hogy nem aggódsz.
Tévedsz. Csak megkértél rá,
de nem ígértem meg.
Vissza kell mennem.
Megengedték, hogy elkísérjelek titeket Donnafugatába,
de vissza kell térnem a csapathoz.
Belegondoltál már, hogy milyen lenne,
ha nem akkor
és nem ide születünk?
Vagy ha egyáltalán meg sem születünk? Eszedbe jutott már?
Most már filozófus is lettél?
Concetta, figyelj rám!
Ne menj vissza a zárdába!
Megszökhetnénk, csak mi ketten.
Fognánk két lovat, egy csónakot, és bárhova elmehetnénk,
és azok lennénk, akik szeretnénk, együtt.
Hát nem lenne csodás?
El tudnád képzelni, Concetta?
Beszélhetnék az apámmal.
Lelövetne engem.
Nem olyan szörnyű, mint ahogy mutatja.
Kérlek, ne tedd!
Nem szökhetünk meg, Tancredi.
Itt vannak!
Itt van a hercegünk!
Ébresztő! Gyertek!
Megérkezett a herceg!
Polgármester úr!
Sedara polgármester úr! Itt van a herceg!
Megérkezett a hercegünk! Végre ideért!
- …és vigyék át oda. - Itt van!
Megérkezett a herceg!
- Hé! - Igen?
- Gyere ide! Te. - Igen.
- Ébreszd fel a karnagyot! - Hogyan?
- Kérem a szalagot! - Melyiket?
A pirosat.
Itt jönnek! Mozgás!
Jönnek!
El az útból!
Karnagy, játsszanak!
Itt vannak!
Herceg úr!
Herceg úr, maga mögött hagyta az erőszakot és a felfordulást.
Itt nem fogják zaklatni.
Itt nincsenek politikai banditák, csak a hagyományosak.
Elküldheti Russo urat és az embereit.
Russo, mit gondolsz? Azt hiszem, elmehettek.
Herceg úr.
Polgármester úr, nem látok semmilyen zászlót,
sem a régit, sem az újat.
Nem, herceg úr.
Gondoltam, jobb, ha még várunk.
A városoknak, így a miénknek is,
szavazniuk kell arról, hogy akarnak-e
egyesülni a szárazfölddel.
Olaszországgal.
Tőlünk, a megszállottaktól
a véleményünket kérik arról,
hogy a megszállók maradjanak vagy menjenek.
Ezt előtte kellett volna megkérdezniük.
Mondhattuk volna nekik, hogy ne is fáradjanak az ideutazással.
- A zászló. - A zászló, igen.
- A régit. - Igen.
- Egyelőre. - Rendben.
Ma este, a szokásokhoz híven,
meghívjuk önöket vacsorára.
A feleségével.
Megtisztelő, herceg úr.
De a feleségem nem érzi jól magát.
Még a zsalut sem hagyhatjuk nyitva éjszakára.
Minden évben ugyanazzal a válasszal áll elő.
Kezdek kételkedni, hogy van-e felesége.
Persze hogy van, herceg úr.
Ha megengedi, magammal vinném a lányomat.
- Angelicát? - Igen.
Hiszen még gyerek.
Már 18 éves.
Számomra is megdöbbentő, herceg úr.
Mindennap rácsodálkozom, amikor ránézek.
Hozza el!
Az öltözet formális, de nem ragaszkodunk a formalitásokhoz.
Rendben, herceg úr.
Hercegné. Donna Concetta.
Hogy felnőttek!
- Polgármester úr. - Ez nagyszerű.
Nagyszerű. Kérem, erre!
- Üdvözlöm! - Herceg úr.
Elég! Hazamehetnek.
Karnagy úr! Elég, hagyják abba!
- Tízen leszünk ma este. - Remek.
Az út minden évben egyre hosszabb.
Remélem, lesz időnk felfrissülni.
Lassabban!
- Ez nem igazságos! Várj meg! - Gyere!
Igen?
- Atyám! - Concetta.
Beszélnem kell önnel.
Foglaljon helyet!
Koszos lett a kötésem.
Szükségem lenne egy tisztára.
Igen, Don Tancredi.
Hozzon egy selyemkendőt, vagy valamit!
Rendben.
Az ösztönöm szemben áll mindennel, amit tanultam.
Concetta, a test
nem győzedelmeskedhet a lélek fölött.
Az bűn.
Akkor az apám is bűnös, igaz?
Ahogy maga is,
hiszen hagyja, hogy bűnt kövessen el.
Nem, Concetta. Ez nem igaz.
Az apja lelke egy dolog.
Az öné viszont már más.
Árulja el,
ez a dolog,
amit érez,
nem csupán…
hogy is mondjam,
testi vágy?
Nem.
Nem, ez…
A legnagyobb izgalom
és a legnagyobb nyugalom, amit valaha éreztem.
A fiú…
Ki ő?
Hogy hívják?
Elmondaná nekem?
El kell mondania neki.
Nem, hercegné.
- Egy anya biztosan… - Muszáj!
Ha én szólok, azt hiszi, tervezek valamit.
És nem erről van szó?
Bocsásson meg, hercegné!
Menjen!
Ki az?
- Elnézést, őméltósága. - Mi az?
Pirrone atya beszélni akar önnel.
Most? Nem tudna várni?
Engedje be!
Ne legyen ilyen! Nem kell elpirulni.
A papneveldében töltött évei alatt
biztos látott már párat.
Adja ide azt a nagy törölközőt!
Azt ott.
- Mit művel? - Sajnálom, őméltósága.
Szóval…
Gyerünk!
Ki vele!
Valljon színt! Mi a helyzet?
Őméltósága, Concettáról van szó.
Mi van Concettával?
Kiöntötte nekem a lelkét valamiről…
ami mélyen kínozza őt.
A szerelem, őméltósága.
Concetta szerelmes?
Kibe szerelmes? Kibe?
Ugye nem az arrogáns Bombellóba?
Nem, őméltósága.
Nem ő az.
Hát akkor ki?
Mégis mi az ördögről beszél?
Úgy esnek bele a lányok, ahogy az érett körték esnek a fáról.
Concetta is beáll közéjük a sorba.
Az eszedbe jutott, hogy talán ő is szereti?
Ugyanannyira, amennyire Concetta őt?
Hogy a szerelemnek köszönhetően megváltozhat,
és elfelejti a többieket?
Te már tudtál erről!
Van szemem, Fabrizio.
Meg tisztátalan elméd is.
Nem tudom, én…
Eddig is én fizettem mindent neki.
Kiüríti a számláimat,
és most hozományt is kell adnom neki.
Ne az árra gondolj, Fabrizio!
Hanem a profitra!
A két legjobb.
És együtt ők lehetnek az életünk zászlóvivői
ebben az eddig ismeretlen államban.
Salina hercege és hercegnője.
Az örököseid.
A halálod napjáig veled lennének.
Megnyugtatna, hogy ott vannak melletted,
és biztosan tudnád, hogy emlékezni fognak rád a szívükben,
a gyerekeikkel együtt.
Attól, hogy Concetta férjhez megy,
hirtelen aggnak érzem magam.
Nos…
Együtt várjuk Sedara polgármester urat
Mellettünk ül majd a lánya, Angelica
A levegő megtelik a kölnijével
Angelica, szent egek!
Ráférne egy mosdás.
Ez nem túl kedves.
Jézusom! Megérkezett Szent Concetta.
Caterina!
- Jó estét, unokatestvéreim! - Tancredi!
- Jó estét! - Atyám.
Isten hozott! Azt hittem, a polgármester az.
Éreztük volna a kölnijét.
Elég!
Jó estét, Tancredi!
Jó estét, Concetta!
Gyere velem!
Kérlek, bocsáss meg!
Emészt ez a dolog.
Amit a minap mondtam…
nem kellett volna.
Nem. Örülök, hogy azt mondtad.
Concetta, sokat ittam. Tudod?
Őrültség volt a gondolat, hogy megszökjünk.
Beszéltem róla Pirrone atyának.
- Rólunk? - Igen.
Még annyira sem tud titkot tartani, mint Francesco!
Ezért mondtam el neki.
Mit mondtál?
Hogy szeretlek.
- Jó estét! - Jó estét!
Anyám, gyönyörű ma este.
- Köszönöm. - Mindig az.
Igen, mindig gyönyörű.
Kitaláltunk egy új dalt.
- Igen? - Sedara úrról.
- Meghallgatják? - Az atyának tetszett.
Don Calogero Sedara
és Angelica Sedara kisasszony!
Hercegné.
Don Calogero.
- Don Fabrizio. - Isten hozta!
Angelica?
Angelica!
Rég találkoztunk! Isten hozott nálunk!
Párizsban volt, Donna Concetta.
Franciául tanult.
Nem így emlékszem rá.
Herceg úr.
Gyönyörű.
Tényleg az.
TOMASI DI LAMPEDUSA REGÉNYE ALAPJÁN
A feliratot fordította: Laczkó-Simon Emese