A PÁRDUC
1860. JÚNIUSA
KÉT HÓNAPNYI HARCOT KÖVETŐEN GARIBALDI ÉS AZ EZREK MEGHÓDÍTOTTÁK SZICÍLIÁT.
A SZIGET BÁRMELYIK PILLANATBAN AZ ÚJ OLASZ KIRÁLYSÁG RÉSZÉVE VÁLHAT.
-Mennyien vannak! Nem hittem volna. -És mind vörösben.
Jól áll nekik.
Szabad lesz, signora!
Gondoljon bele, hogy még néhány hete azt, aki ezeket a színeket hordta,
ugyanitt kivégezték.
Igen. Tudja, mit szoktak mondani, herceg? Egy erős fa a széllel együtt hajlik.
Tudomásul kell vennünk, hogy ők az új uralkodók.
Ön tud valamit erről az engedély dologról? Mármint az utazási engedély.
Itt van a nyár, de a városból kivezető utak
még mindig le vannak zárva. El akarom vinni a családomat
Donnafugatába, de szükségem van erre az engedélyre,
hogy kiengedjenek.
Ó, Donnafugata mesébe illő palotája! A kristálytiszta víz és a hegyi levegő…
Messze eme megszállt város pokoli hőségétől.
Számunkra nincs ebben semmi különleges. A családunk évszázadok
óta oda jár nyaralni.
De most szükségük van az engedélyemre.
Nem. Csak az aláírására.
Valójában…
már nincs jogom engedélyezni vagy tiltani bármit.
És kinek van ehhez joga?
Látja azt a vörös szakállas férfit a lovon?
Éljen Garibaldi!
Éljen a tábornok!
Neki.
Éljen! Éljen!
Ott van Tancredi!
-Tancredi! Itt vagyunk! -Tancredi! Tancredi!
Tancredi!
Olaszországért!
Tassoni! Cavriaghi! Gyertek, gyertek, gyertek! Gyertek!
Mi az?
A bácsikám! Salina hercege. A Párduc. És Stella néni, a hercegnő.
Hercegem!
Hercegnőm!
Képzeljétek, azt hitték, hogy itt nem beszélünk olaszul.
És szerintük akkor milyen nyelven beszélünk?
Arabul.
Igaz, hogy csak ezren vagytok?
Csak voltunk, most már többen vagyunk.
Tancredi, mi lett a szemeddel?
Tancredi kapitány, Stella néni. Semmiség, nem akadályoz a menetelésben.
Concetta! Concetta!
Concetta!
Hol van?
Concetta!
-Concetta! -El innen! Concetta, minden rendben?
Igen.
Mi történt a szemeddel, Tancredi?
Kérlek, ne aggódj miattam! Megígéred?
-Mindenki a helyére! -Kik azok a férfiak?
Rabok, úgy tudom.
A raboknak a börtönben lenne a helyük.
Igen, de Garibaldi hadserege kiszabadította mindet.
Vigyük innen a családot!
Indulás!
Most mennünk kell.
-Lányok, indulás! -Chiara! Caterina! Francesco!
Gyertek, lányok!
Caterina? Chiara?
Concetta!
Szabad?
Szabad.
Később találkozunk.
Hogy érted? Te nem jössz?
Még elintézek valamit Tancredivel.
Micsodát, Fabrizio?
Pirrone, jöjjön maga is! Biztosítékul.
Minden jót, Tancredi!
Látogass meg minket!
Rendben, így lesz.
Indulás! Gyerünk!
Na!
-Ünnepeljünk! Éljen! Jöjjön mindenki! -Tűnjetek az utamból!
-Csatlakozzon, atyám! -Ha olyan katonákkal kellett volna
szembenéznünk, mint a herceg, már biztos halottak lennénk.
-Tűnés! -Bombello az előretörő csapatok
parancsnoka. Ha engedélyre van szükséged, ő biztos meg tudja adni.
Honnan származik az ezredes?
Milánóból.
Akkor megpróbálok szót érteni vele. Arabul is elmondom, ha kell.
Jó, de egész biztos, hogy ez nem lesz elég.
-El az útból! Félre! -Micsoda modor!
Megpróbálom meggyőzni. Mindenkit meg lehet valahogy venni.
Igen, bácsikám, de itt senkinek sem fizettek azért,
hogy harcoljon.
Ti meg mit műveltek?
-Jó, hagyja csak! Nyugalom! -Eresszetek!
Ők hisznek ebben az egészben.
Kaput kinyitni!
Hé, engedjetek be! Engedjetek be!
Bombello ezredes!
Ő a bácsikám, a Párduc. A Salina-ház hercege.
Úgy hallottam, hogy ön egy gróf. Szeretné, ha használnám a címét a megszólításban?
Cavriaghi hadnagy is gróf, habár a modora nem erre
enged következtetni, és az itt jelenlévő Tassoni is az.
Jobb szeretném, ha egyértelmű maradna a hierarchia.
Háborúban vagyunk, herceg.
Nos, ezt én inkább megszállásnak nevezném. De egyből a lényegre térek. Én
és a családom nemsokára elindulunk a birtokunkra…
Hercegem!
-…Donnafugatába. -Nem, nem mennek innen sehová.
Vidéken még jelentős zendülések vannak.
Nos, én úgy látom, hogy Palermóban sem más a helyzet.
De vissza a lényegre. Ha ennyire aggódik a biztonságunkért,
felmentem a felelősség alól,
akár írásban is.
Én úgy vélem, erre nincs jogosultsága.
Ez itt az én szigetem.
Ez meg az én városom.
Igen! Csináld! Jóképű hercegem!
Jézus szíve, minden vigasztalás forrása, Jézus szíve, bűneinknek áldozata.
Nincs semmi újdonság.
A nők még mindig bazsalikomot tesznek az ablakaikba. Mint eddig is.
Gondolom, hasznot is húznak ebből
a rengeteg behatolóból.
A Párduc tehát fenyegetve érzi magát?
Megmutatja a karmait?
Ha az a Bombello nem adja meg az engedélyt,
hogy elutazzunk Donnafugatába, akkor megmutatom neki.
Miért? Talán ennyire rossz itt velem?
Jól van, elég lesz.
Ébresztő, atyám!
Remélem, hogy nem zaklatták vagy rabolták ki.
Megtenné, hogy nem bámul így rám?
Tudom jól, hogy esendő ember vagyok.
Ugyanakkor erős és szenvedélyes férfi is vagyok.
Nem tudok megelégedni egy asszonnyal,
aki minden egyes ölelkezés után elmond egy Üdvözlégyet. Öt gyermeket nemzettem vele,
de még egyszer sem engedte, hogy lássam a köldökét.
És szeretné nekem meggyónni?
Jó, legyen, legyen. Ahogy óhajtja, uram. Az ön lelke bánja…
De legalább hagyjon ki a kis afférjaiból, ha kérhetem.
A palástom nélkül megyek haza.
Felmerül a kérdés, hogy megéri-e ez az egész.
Hisz' meghódítottuk őket, nem? Most meg itt lovaglunk egy kemencében,
hogy fejet hajtsunk egy Bourbon párti herceg előtt.
Egy herceg az herceg, Tassoni.
Hogyne.
Most már mind olaszok vagyunk.
Gyerünk már, ti puhányok!
Lenyűgözően szép ez a hely, Tancredi.
Igen, ahogy mondtam, Cavriaghi.
Don Tancredi, az ezredese azzal a fogpiszkálóval
akar minket lerohanni?
Signor Russo, jó reggelt!
Úgy látom, ma nagy a forróság.
És ennél még csak nagyobb forróság lesz.
Emberek! Hozzátok a lovakat!
Kegyelmes uram, megtiszteltetés, hogy itt lehetünk.
Hagyjuk a formaságokat! Ő itt a feleségem.
Hercegnőm!
Fogja meg, Mario!
Tessék, itt is van, ő a legpontosabb leányom, Concetta.
Tancredi!
Fogd vissza magad!
Isten hozta önöket!
Nagyon kedves, donna Concetta.
Tessék!
Tancredi!
Concetta! Az ezredes meghívót küldött a bálunkra,
de nem fogadtátok el és ez feldúlta.
Lesz bálotok?
Apád nem is említette? Mi az ördögöt csinál itt egész nap?
Elég feszült. Eljött a július és még itt van.
Ahogy te is, Concetta. Idén nem mész vissza a zárdába?
Addig nem, míg káosz van a városban. Szóval, kérlek,
tedd a dolgodat és győződj meg afelől, hogy így marad.
Megteszem, amit tudok.
Készültünk önöknek egy kis frissítővel, semmi különleges. Szolgálják ki magukat!
-Megkóstolják a süteményeket? -Hogyne, kisasszony.
Nincs miért aggódnod, Concetta. Efelől biztosíthatlak.
Vegyen csak, mindegyik finom.
A szicíliai sütemények világhíresek.
Hercegem, hallottam, hogy ez a hely tele van csodával, de…
Szóval itt élnek?
-Önthetek önöknek egy pohárral? -Igen.
-Tetszik önnek? -Ez a palota gyönyörű.
-Igen. Nagyon. -És ön? Ön honnan jött?
Megnézheti akár közelebbről is.
-Egy kis városból. -Igen, igen, segítsünk neki egy kicsit,
szedjétek le azt az asztalt, és tegyétek oda! Mario, a széket tegyük ide mellé,
mint egy lépcsőt, így az ezredes fel tud rá lépni.
Tessék!
Chiara, maszatos a szád!
Tényleg?
Ő Janus.
Az egyik legősibb isten.
Az átjárások istene.
Háborúból a békébe. Egyik életből a másikba.
Ha ezek a dolgok a mindennapi életünk részét képezik,
az ember már észre sem veszi őket. Ez a kastély tele van freskókkal.
És az összes többi kastélyunk is, nem csak ez.
A donnafugatai freskók különösen híresek.
Eljuthatok Donnafugatába?
Engedélyre van szüksége.
Egy brandyt?
Hercegem, el kell,
hogy mondjam, hogy a hőség ellenére ez a hely
csodálatos. Szeretnék önnel beszélni a meghívóról.
A válasza elszomorított minket.
Legfőképpen a tábornokot.
Ezek szerint a nagy Garibaldi számon tartja,
hogy a családom mely ünnepélyeken vesz részt?
Ha egy olyan család, mint az öné, úgy dönt, hogy nem vesz részt, akkor igen.
Pedig szeretjük a bálokat, igen. Nem igaz, Tancredi? Persze tekintve,
hogy bál a Felszabadulásért a neve,
kicsit keserűbb szájízzel fogadjuk el a meghívást.
A sziget összes többi fontos családja részt vesz a bálon.
Mi, szicíliaiak szinte már imádjuk a kelletlen fogadtatásokat.
Ne legyen ilyen! Csak vicceltem! Majd megtanulja,
hogy nem kell minket túl komolyan venni.
Én még új vagyok itt.
Lenne egy ajánlatom. Én és a kis családom elmegyünk
az önök „Felszabadulás báljára.”
Ön pedig cserébe aláírja az engedélyt, hogy elutazhassunk Donnafugatába.
Herceg, ezek szerint a barátsága
nem teljesen őszinte?
Teljes mértékben őszinte,
viszont ezen a szigeten a barátság magában foglalja az egymásnak tett
szívességeket is.
Nem, ez egy precedens. Ilyet kérni sértés.
Jézus Mária! Felajánlom a barátságomat, és ön ezt sértésnek veszi?
Tancredi kapitány, szóljon az embereinknek,
hogy a kóruspróbának mára vége!
Igen, ezredes.
Ha megbocsát…
Nagyon örültem. Minden jót kívánok.
-Ahogy én is. -Nénikém!
Tancredi!
Majd még jövünk.
Várunk titeket.
Minden jót, Tancredi.
Concetta!
Donna Concetta!
Nagy örömömre szolgált az a rövid idő, melyet önöknél tölthettem.
Mindig örömmel látjuk önöket.
Hercegnő!
Ezredes, úgy vélem,
hogy a kivételes merevsége ellenére, ön egy jó ember.
Máskor is szívesen látjuk.
Hercegem!
Segnior Russo!
Akkor most?
Küldess, kérlek, Balsamóért és a szabóiért.
Mindig ugyanolyan ruhát akar.
Nincs értelme ezen veszekedni. Én leszek a legelegánsabb.
Nagyon csinos.
-Tényleg illik hozzád, Concetta. -Szerintem is jól állna.
-Te mit gondolsz, Concetta? -Igazán jól állna neki.
Nos, tűrhető a színe.
Szerintem jól áll neki. Szerinted?
-Neked is jól áll. -Köszönöm.
Nem gondolod, hogy kicsit kislányos?
Akkor nekem kék ruhám lesz ebből a fazonból.
Igen, az a szín csodálatos.
Balsamo, fiatal hölgy módjára öltöztesd, ne úgy nézzen ki, mint egy kislány.
-Ahogy óhajtja, hercegem. -Pedig olyan jó volt. De igen!
-Majd meglátjuk. -Jöjjön, óvatosan!
-Caterina, gyere! -Jó! Megyek!
-Nem, nem, Caterina, most én jövök! -Chiara!
Chiara! Óvatosan!
Te nem változol!
Úgy tekintenek ránk, mint elavult tárgyakra,
akiknek annyi a dolguk, hogy hízelegjenek.
Paolo, már több száz olyan bálon voltam életemben, ahol gyűlöltem a házigazdát.
Így jó.
Így lehet fenntartani a békét.
Meghajolsz előttük.
Ők lesznek azok, akik meghajolnak.
Hagyj fel az édességekkel, különben kicsi lesz rád.
Annyit eszek, amennyit csak akarok! Lehetne ez is ebből a színből.
És ha a vörös ingesek szajhát akarnak csinálni a lányodból?
Láttad, hogy nézett az az ezredes Concettára.
Tudom, hogy láttátok.
Paolo, elég! Csendet!
Ahogy ön, Pirrone atya? Ön is csendben van,
amikor a herceg meglátogatja a városi kurváját?
Bocsáss meg, anyám! Bocsássatok meg!
Folytassa a munkát, Balsamo!
Sajnálom, Caterina. Gyere!
Hercegem! Azt hittem, elutasította a meghívást.
Jól tette, hogy mégis eljött.
Jó estét, kormányzó!
Segnior Russo! Könyörgök, Russo, mondd, hogy elkezdtétek már megfejni.
Igen, herceg, lassacskán, de biztosan.
Jól van.
Bácsikám, az ezredes repes az örömtől, hogy itt vagytok.
Bácsikám, most miért nem táncol senki?
-Én nem akarok itt ülni. -Elfogadni a meghívást egy dolog, más
kérdés szórakozni és örömöt lelni benne.
Cesco, táncolj Concettával. Menj! Tedd, amit mondtam!
Táncolni szeretnék.
Keress két partnert az unokahúgaidnak!
Azonnal, bácsikám.
Alacsony rangúakat!
Le sem veszi rólad a szemét, mióta beléptünk.
Tassoni, Cavriaghi, gyertek velem!
Táncolni?
Chiara, Caterina!
Igen, apám.
Igyál, fiacskám! Igyál!
Tancredi, Concetta! Nem mentek táncolni?
Fegyelemsértés lenne a részedről, ha megkérnéd, hogy ne bámuljon ennyire?
Concetta, hányszor táncoltunk eddig együtt?
Egyszer. Pont most.
Nem. Lehetetlen.
De, emlékeznék rá.
Ha épp azt teszed, amit gondolok, akkor azért förmedtél rá Paolóra,
mert felismerte a szándékaidat.
Én förmedtem rá? Én úgy emlékszem, te voltál, aki megütötte őt.
Csak nézz rá! Még a kitüntetéseit is
képes lenne megenni, hogy egyszer megérinthesse a kezét.
Apámnak szeretője van itt.
Nem tűnsz meglepettnek.
Valóban nem vagyok az, Concetta. Csak az lep meg, hogy tudsz róla.
Mindenki tudja, de úgy tűnik, hogy senkit sem érdekel.
Concetta, hiszen ő maga a Párduc. Ő irányítja az egész világot.
Mi pedig szép csendben húzzuk meg magunkat.
Nos, bizonyos értelemben.
Ami azt illeti, nem csodálom, hogy Bombello bámul téged.
Elmegyek két pohár pezsgőért.
-Hercegem… -Micsoda pompás este!
Tökéletes alakult, nem igaz, ezredes?
Ön és a családja megtisztelnek minket.
Kegyelmes uram, megengedi, hogy felkérjem a kedves lányát,
Concettát egy táncra?
Hogyne! Természetesen! Ámde előbb én kérnék valamit.
Még mindig eltökélt szándéka megtagadni tőlem azt az aprócska baráti gesztust?
Ne csinálja, ezredes! Ekkora felhajtást egy egyszerű aláírásért?
Ez egy igen?
Concetta…
Concetta, megtisztelnéd, kérlek, egy tánccal újdonsült barátunkat?
Természetesen.
Jól van. Jó szórakozást!
Vissza!
Ki a parancsnok itt?
Én.
Bombello ezredes írta alá.
Visszaadom. Mehetnek is.
Bombello ezredes szeretne neked írni, amint visszaért Milánóba.
És te engeded neki?
Talán megírom, hogy vissza kell menned a zárdába.
Egyébként egy gróf. Nem rossz parti.
Igen.
Az lenne, ha nem kéne visszamennem a zárdába.
Ez meg mi volt? Egy dorgálás, signorina?
Ha az lenne, engem is kényszerítenél, hogy Palermóban maradjak,
ahogy Paolóval tetted?
Nos, ami Paolót illeti, csak azért kellett Palermóban maradnia,
hogy őrizze a házunkat.
Jó dolga van. Szervezheti az ellenforradalmat.
Akár meg is kérhetnénk, hogy tervelje ki Bombello meggyilkolását.
Ehhez mit szólsz?
Valószínűleg elszúrná és végül elkapnák.
Á, igen, ez egész biztos.
Concetta! Gyere, ülj mellém!
Kérsz inni?
Nem, köszönöm.
Mi történt a szemeddel, Tancredi?
Úgy emlékszem, megígérted, hogy nem aggódsz miattam.
Tévedsz. Csak arra kértél, hogy ne aggódjak,
viszont sosem ígértem meg.
Concetta, nekem vissza kell mennem. Bombello csak arra adott engedélyt,
hogy elkísérjelek titeket, aztán vissza kell térnem az egységbe.
Gondolkodtál már azon, milyen lenne, ha nem oda születünk, ahová születtünk?
Vagy nem ebben a korban? Vagy valami oknál fogva meg sem születünk?
Gondoltál erre?
Mi az? Csak nem felcsaptál filozófusnak?
Concetta, ide hallgass! Ne menj vissza a zárdába!
Elszökhetnénk valahova, te és én.
Fognánk egy lovat vagy egy hajót, és elmennénk távolra,
ahol azok lehetnénk, akik csak akarunk.
Mondd, el tudod ezt képzelni?
El tudod képzelni?
Beszélhetnék apámmal.
Ezért lelövetne engem.
Ő nem annyira ijesztő, mint ahogy mutatja magát.
Kérlek, ne mondd el neki!
Nem szökhetünk meg csak úgy, Tancredi.
Itt vannak! A herceg, az urunk, megérkezett! Ébresztő! Siessetek!
Megérkezett a herceg!
Siessetek! Szóljatok Sedarának! Megérkezett a herceg!
Megérkezett a herceg! Végre itt van az urunk! Végre itt van!
-Ez öt, és egyet visszahozunk. -Megérkezett, megérkezett! A
herceg, az urunk megérkezett.
-Hé! -Igen?
Gyere ide! Te meg…
-Igen? -Ébreszd fel a karmestert!
Én mit csináljak?
Kérem a szalagot.
Na, és melyiket?
A vöröset.
Végre megérkezett! Végre megérkezett a herceg!
Ott jönnek! Ott jönnek! Jól van! Utat! Oszoljatok! Maestro, játsszon! Kezdheti!
Hercegem!
Az erőszak és a hőség itt már leáldoztak.
Itt nem érheti bántódás, hercegem.
Itt nincsenek politikai útonállók, csak a hagyományosak!
Signor Russót és az embereit
akár haza is küldheti.
Russo, mit szóltok? Indulhattok is vissza.
Hercegem!
Signor, úgy látom, nem került ki a zászló. Se az új, se a régi.
Nem, hercegem, úgy gondoltam, bölcsebb lenne várni. Az összes községnek,
beleértve minket is, szavazniuk kell,
hogy kívánunk-e csatlakozni a szárazföldhöz, Olaszországhoz.
Nekünk, a legyőzötteknek, véleményt kell nyilvánítanunk arról,
hogy mit szeretnénk: hogy a hódítóink maradjanak vagy menjenek.
Miért nem kérdeztek meg, mielőtt idejöttek,
úgy megspórolhattuk volna nekik
a megszállás fáradalmait.
Kérem a zászlót.
A zászlót. Hogyne.
A régit, ha lehet.
-Igen. Jó, jó. -Egyelőre.
Jó, jó.
Ma este, a szokásos módon, vendégül látjuk vacsorára. A feleségével.
Megtiszteltetés, hercegem. Bár a feleségem sajnos gyengélkedik.
Még a zsalut sem tarthatjuk nyitva esténként.
Minden évben betűre pontosan ugyanezt a választ adja. Kezdek kételkedni,
hogy létezik-e a neje.
Hát persze, hogy létezik, herceg. De ha megengedi,
akkor elhoznám a lányomat ma este.
Angelicát?
-Igen. -Ő még kislány.
Tizennyolc éves.
Igen, számomra is ugyanilyen meglepő, hercegem. Ha ránézek,
mindig mondom „ez az én lányom? ”
Akkor hozza el! Bár nálunk elegáns öltözék a megszokott,
öntől nem várjuk el.
Pedig van. Már van, hercegem! Hercegnő, Donna Concetta… Jé,
hogy megnőttek ezek a gyerekek!
-Polgármester úr! -Nahát! Milyen gyönyörűek!
Gyönyörűek! Tessék, tessék, tessék!
-Jól van? -Isten hozta! Isten hozta!
Remek.
Hé, én is megyek!
Elég, elég, elég lesz! Maestro, elég! Elég! Hagyja abba!
A vacsoránál tízen leszünk.
Értettem.
Ez az út minden évben fárasztóbb.
Remélem, lesz még idő átöltözni.
Óvatosan!
Így nem ér! Várj már meg!
Lassú vagy.
Igen?
Atyám!
Concetta!
Sürgősen beszélnem kell önnel.
Foglalj helyet!
Ez a kötés már koszos.
Szükségem lenne egy tisztára.
Igen, Don Tancredi.
Hozzon egy selyem szalagot, vagy bármit.
Természetesen.
Az ösztöneim felülkerekednek a tanultakon.
Concetta, a tested nem kerekedhet felül a lelkeden.
Az bűn lenne.
Ez esetben apám is bűnös, nem igaz? Ahogy ön is, atyám. Mert hagyja,
hogy hazudjon és ezáltal még többet vétkezzen.
Nem, nem, nem, nem, Concetta, nem. Az édesapád lelke az egy dolog,
most a tiédről van szó, nem az övéről.
Egyébként…
az, amit érzel, nem csupán egy… nem csupán…
hogy is mondják? Nem csupán testi vágy?
Nem.
Nem, ez…
a legerősebb érzelem, amely még soha nem tapasztalt
nyugalommal párosul bennem.
Elmondanád, kérlek, hogy ki ő?
A nevét.
Elmondod a nevét?
Mondja el Don Fabriziónak!
Ne, hercegnő, én…
-Egy anya minden bizonnyal… -De! Mondja el! Ha én mondom, azt
hiszi majd, hogy manipulálni akarom.
Nem ez a helyzet?
Bocsásson meg, hercegnő!
Menjen hát!
Ki az?
Elnézést, kegyelmes uram!
Mi az?
Pirrone atya szeretne öntől bebocsátást.
Pont most? Nem várhat vele?
Akkor bocsássa be!
Ugyan, atyám, ne legyen ilyen szemérmes!
A papneveldei évei alatt bizonyosan látott már ilyesmit, nem?
Ideadná azt a nagyobb törölközőt? Azt ott.
Azt?
Mi az ördögöt csinál?
Bocsásson meg, kegyelmes úr!
Nos tehát, mondja, mi nyomja a lelkét? Halljam, atyám! Mi történt?
Kegyelmes úr, Concettáról van szó.
Mi a helyzet Concettával?
Kitárta nekem a szívét egy olyan dologban…
amely már jó ideje gyötri a lelkét.
-Szerelem gyötri őt, kegyelmes uram. -Szóval Concetta szerelmes?
Kibe szerelmes? Kibe? Ugye nem abba az öntelt Bombellóba?
Nem, kegyelmes úr, nem róla van szó.
Hát akkor kiről?
Mi a pokolról beszél? A nők úgy hullanak Tancredi lába elé,
mint az érett körték. Concetta be akar állni ezen
szerencsétlen nők sorába.
Nem gondolod, hogy Tancredi viszontszereti?
Hasonlóan, teljes szívből, mint Concetta. És hogy ennek köszönhetően megváltozna,
és elfelejtene mindent.
Ezek szerint te tudtál erről?
Van szemem, Fabrizio.
És piszkos elméd is.
Nem tudom, én… Már annyit fizettem ennek a fiúnak.
Amellett, hogy csapolja a számlámat, még hozományt is kapna Concettáért.
Ne a költségeket nézd, Fabrizio! Gondolj a nyereségre!
Ők a reménységeink. Együtt lehetnének az életünk zászlóvívői
ebben az új államban, melyet még mi sem ismerünk.
A Salina ház hercege és hercegnője. Az örököseid.
Veled lennének egészen a halálod napjáig. És aznap is a teljes támogatásukat
élveznéd. Biztos lehetsz, hogy a nevedet örökké a szívükbe zárják,
ahogy a gyönyörű unokáid is.
Már a gondolat, hogy Concetta férjhez megy
azt az érzést kelti bennem, hogy öreg vagyok.
Jó…
Már tűkön ülve várjuk, hogy itt legyen a polgármester urunk
Kisleánya, Angelica, jön véle, úgy tudjuk
-Jó estét, Concetta! -Az ezer éves kölnijét már jó
előre érezni Ó, Angelica, te jóisten
Egy kiadós fürdésre lesz szüksége.
Ez nem túl szép dolog tőletek.
Ó, egek! Már hiányzott Szent Concetta.
Caterina!
Jó estét, kuzinok!
Tancredi!
Jó estét!
Pirrone atya!
Jó estét, kuzin! Azt hittük, a polgármester vagy.
Nem, éreztük volna a kölnijét.
Elég!
Jó estét, Tancredi!
Jó estét, Concetta!
Gyere!
Bocsánatkéréssel tartozom. Kezd felemészteni ez a dolog.
Amiket mondtam neked a múltkor…
Nem kellett volna mondanom.
Nem, örülök, hogy beszéltél nekem róla.
Concetta, elég sokat ittam.
Már a gondolat is őrültség
volt a részemről.
Beszéltem Pirrone atyával.
Rólunk?
Igen, rólunk.
Concetta, ő még annyira sem tud titkot tartani,
mint Francesco.
Pont ezért mondtam el neki.
És mit mondtál neki?
-Kéne egy refrén is. -Azt, hogy szeretlek.
Jó estét!
Anyám, gyönyörű vagy ma este.
Köszönöm.
-Mindig gyönyörű. -Úgy, mindig gyönyörű.
Egyébként nemrég írtunk egy új dalt.
-Igen? -A polgármesterről, akarjátok hallani?
Pirrone atyának tetszett, nem igaz, atyám?
Don Calogero Sedara és signorina Angelica Sedara!
Itt várj!
Hercegnő!
Don Calogero!
Don Fabrizio!
Üdvözöljük!
Angelica!
Rég találkoztunk! Gyere, örömmel látunk.
Párizsban volt, Donna Concetta.
Franciául tanult.
Én másképp emlékeztem rá.
Hercegem!
Gyönyörű szép!
Igen, gyönyörű!
GIUSEPPE TOMASI DI LAMPEDUSA "PÁRDUC" CÍMŰ REGÉNYE ALAPJÁN