LEOPARDEN
JUNI 1860
ETTER TO MÅNEDERS KRIG EROBRER GARIBALDI OG HANS MENN SICILIA.
ØYRIKET GJØR SEG KLAR TIL Å BLI EN DEL AV DET NYE KONGERIKET ITALIA.
Unnskyld meg, signora.
Tenk, for kun noen uker siden fikk De menn skutt for å gå i de fargene.
De vet hva de sier, fyrste.
"Et robust tre bøyer seg med vinden."
Nå må vi tilpasse oss disse nye herskerne.
Hva er dette snakket om tillatelser?
-Reisetillatelser. -Å…
Sommeren er her, men alle veier ut av byen er stengt av.
Jeg må ta med familien til Donnafugata, men jeg trenger en slags tillatelse.
Så klart, det sjarmerende palasset i Donnafugata!
Krystallklare bekker, fjelluft.
Langt unna den djevelske varmen i denne okkuperte byen.
Det er da ikke noe uvanlig med det. Det er slik vi har gjort det i århundrer.
-Men De trenger en tillatelse fra meg? -Nei!
Deres signatur.
Faktisk så…
-Det er ikke lenger en makt jeg besitter. -Hvem besitter den da?
Ser De han på hesten der med det røde skjegget?
Han.
Lenge leve!
Der er Tancredi!
Tancredi!
-Tancredi! -Her oppe!
Tancredi!
For Italia!
Tassoni, Cavriaghi! Kom!
Min onkel. fyrsten av Salina, Leoparden. Og tante Stella, fyrstinnen.
-Fyrste. -Fyrstinne.
De trodde ikke at vi snakket italiensk her.
-Hvilket språk trodde de vi snakket? -Arabisk!
-Er dere kun 1000? -Det var vi, nå er vi flere.
-Tancredi, hva har skjedd med øyet ditt? -Kaptein Tancredi.
Ingenting. Det hindrer meg ikke i å marsjere.
-Hvor er hun? -Concetta!
Vekk!
-Går det bra, Concetta? -Ja.
Hva har skjedd med øyet ditt?
Ikke bekymre deg for meg. Lov meg det.
-Hvem er de karene? -Fanger.
-Fanger sitter vanligvis i fengsel. -General Garibaldis hær har løslatt dem.
-Få familien min vekk herfra. -Ja.
Kom igjen.
-Vi må dra. -Inn!
Chiara, Caterina! Francesco!
-Caterina? Chiara? -Inn!
Concetta?
-Får jeg? -Vær så god.
Vi ses senere.
-Hvorfor? Blir du ikke med oss? -Jeg har et ærend med Tancredi.
Hva da, Fabrizio?
Pirrone, bli med meg. Som garantist.
Farvel, Tancredi.
-Kom på besøk snart, fetter. -Absolutt.
Kjør!
La oss feire!
Unna vei!
Hadde hæren deres vært som fyrsten, ville vi alle vært døde.
Kom, lille prest. Jeg må erkjenne mine synder.
Bombello er hærfører for angrepsstyrkene. Det er hans signatur man må ha.
-Og hvor er obersten fra? -Han er fra Milano.
Jeg får prøve å gjøre meg forstått.
-Jeg får spørre på arabisk. -Det vil ikke være nok.
Unna vei!
Jeg skal få overbevist ham. Alle har sin pris.
Jo, onkel. Men ingen her fikk betalt for å slåss.
-Hva er det dere gjør? Gi dere! -Kom tilbake hit!
De er her fordi de tror på dette.
Det er bare en kappe, pater.
Åpne portene!
Slipp oss inn!
Oberst Bombello.
Min onkel, Leoparden. Fyrsten av Salina.
Jeg hører at De er greve. Foretrekker De at jeg bruker Deres tittel?
Løytnant Cavriaghi er og greve, om så manerene tilsier noe annet.
Det samme gjelder løytnant Tassoni.
Jeg vil ikke skape forvirring i kommandolinjen.
-Vi er fortsatt i krig, fyrste. -Jeg definerer det som en okkupasjon.
Jeg skal gå rett på sak.
Familien min og jeg flytter ut til godset vårt…
-Fyrste… -I Donnafugata.
Dere drar ikke noe sted.
-Det er fortsatt opprør på landsbygden. -Det samme gjelder vel her i Palermo.
Tilbake til poenget.
Hvis De frykter for vår sikkerhet, kan jeg frita Dem fra ansvar, skriftlig.
Det er dessverre ikke i Deres makt.
Dette er min øy.
Og dette er min by.
Ja, ta meg! Du er så kjekk, fyrste!
"Jesu hellige hjerte, kilde til trøst. Jesu hellige hjerte, offer for vår synd."
Ingenting nytt, altså. Hm?
Kvinnene her setter fortsatt basilikum i vinduene.
Som alltid.
Og tjener, uten tvil, godt på inntrengerne.
Føler Leoparden seg invadert?
Hm?
Vil han vise klør?
Hvis Bombello ikke gir meg tillatelsen til å dra til Donnafugata,
skal han få se klørne mine.
Er det så fælt å være her med meg?
Det får holde nå.
Våkne opp, pater.
Jeg håper De ikke er blitt ranet eller antastet.
Kan De slutte å se slik på meg?
Jeg er åpenbart en svak mann.
Men også en energisk og lidenskapelig mann.
Hvordan kan jeg si meg fornøyd med en kvinne
som etter hver omfavnelse må lese en bønn?
Vi har fem barn!
Men hun har aldri latt meg se navlen sin.
Vil De avlegge skriftemål?
Greit. Som De vil.
Det er Deres sjel, ikke min. Men slutt i det minste å involvere meg.
Her må jeg reise hjem uten kappe.
Man kan lure på om det var verdt det. I teorien har vi erobret dem.
Men nå rir vi her, i denne heten, for å knele for en fyrste av Bourbon.
-En fyrste er en fyrste, Tassoni. -Ja, sikkert.
Vi er italienere nå.
Kom igjen, polentafrø!
-Imponerende all denne skjønnheten. -Jeg sa jo det, Cavriaghi.
Don Tancredi.
Vil obersten prøve seg på oss med den lille tannpirkeren der?
God morgen, signore Russo!
Det er svært varmt i dag.
Og varmere skal det bli.
Gutter, ta hestene.
Deres Eksellense. Det er en ære å være Deres gjest.
Dropp høytidelighetene.
-Min kone. -Fyrstinne.
Her, Mario.
Og her kommer hun. Concetta. Min mest punktlige datter.
Tancredi!
Styr deg selv.
Hjertelig velkommen.
Vennlig av Dem, donna Concetta.
Stig på.
-Tancredi. -Concetta.
Oberstens invitasjon til ballet vårt ble avslått. Han er svært opprørt.
Ball?
Sa ikke faren din det? Hva driver han med dagen lang?
Han er anspent. Juli er på vei, og han er her.
Du og, Concetta.
Skal du ikke til klosteret?
Ikke mens det er anarkister i byen.
Vennligst gjør oppgaven din dårlig, så de holder seg der.
Jeg skal gjøre mitt beste.
Vi har fått laget en liten buffé. Helt enkelt. Det er bare å forsyne seg.
-Vil dere ha noe å drikke? -Gjerne, takk.
Fyrste, jeg har hørt om underverkene her, men…
Liker De det?
Veldig.
Vil De se nærmere på dem?
Kom. La oss hjelpe Dem.
Rydd av bordet her, og sett det der.
Mario, sett stolen der, som et lite trinn, så obersten kan klatre opp.
Vær så god.
Det er Janus.
Den første av gudene.
Guden av overgang.
Fra krig til fred.
Fra et liv til et annet.
Etter en stund legger man så vidt merke til disse tingene.
Palasset er fullt av freskomalerier.
Det er jo alle våre hjem.
De mest kjente er i Donnafugata.
-Hvordan kommer jeg dit? -De må ha en tillatelse.
Brandy?
Fyrste, jeg må si at
til tross for heten har øya sine underverker.
Jeg vil ta opp igjen Deres avslag.
Det gjorde oss svært triste.
Generalen også.
Den store Garibaldi merker seg hvilke fester min familie deltar på?
Når en familie som Deres velger å avslå, naturligvis.
Vi liker ball, ikke sant, Tancredi?
Jo da, men ved å kalle det "Frigjøringsballet",
gjør De det veldig vanskelig for oss å takke ja.
Mange av de andre store familiene på øya kommer.
Vi sicilianere
elsker en påtatt velkomst.
Ikke ta det slik, jeg tuller!
De må ikke ta oss for seriøst. Husk det.
Vel, jeg er ny her.
La oss gjøre slik.
Min familie og jeg kommer på frigjøringsballet deres.
I gjengjeld, signerer De denne reisetillatelsen vår.
-Fyrste, er ikke vennskapet Deres genuint? -Jo, helt og fullt.
Men her på øya medfører vennskap gleden av å utveksle tjenester.
Nei, dette skaper presedens.
-Forespørselen Deres er en fornærmelse. -Kjære vene!
Jeg tilbyr Dem vennskap og De tar det som en fornærmelse.
Kaptein Tancredi, si til mennene våre at korøvelsen er over.
-Ja, oberst. -Ha meg unnskyldt.
-Tante. -Tancredi.
-På gjensyn. -På gjensyn, sønn.
-Ha det, Tancredi. -Concetta.
Donna Concetta.
Det var en glede å tilbringe denne korte stunden i Deres hjem.
De er alltid velkommen her.
Fyrstinne.
Oberst, til tross for Deres teutonske rigiditet, er De en god person.
De er alltid velkommen tilbake.
Fyrste.
Så?
Send bud på Balsamo og hans skreddere.
Den kler deg, Concetta.
Hva syns du, Concetta?
Fargen er fin.
Syns du ikke den er litt… pikeaktig?
Balsamo.
Kle henne som en ung dame, ikke som en liten pike.
Naturligvis, fyrste.
Ta den.
-Din tur, Caterina. -Ja.
-Nei, det er min tur. -Chiara!
Forsiktig, Chiara!
Som alltid!
De behandler oss som vi alt er avleggs og ikke har annet valg enn å smiske.
Paolo, jeg har vært på hundrevis av ball arrangert av personer jeg ikke liker.
Det er slik vi bevarer freden.
-De vil bøye Dem for dem. -Hva?
-De vil bøye Dem for dem. -Nei, de vil bøye seg for meg.
-Ingen flere søtsaker. -Jeg spiser så mye jeg vil.
Hva om de vil gjøre prostituert av Deres datter?
De så hvordan obersten så på Concetta.
-Det vet jeg. -Nå holder det.
-Nå tier De! -Som De, pater?
Alltid tiende, selv når fyrsten besøker horen sin!
Unnskyld, mor.
Unnskyld, alle sammen.
Tilbake til arbeidet, Balsamo.
Beklager, Caterina.
Fyrste.
Jeg trodde De avslo invitasjonen. Smart av Dem å komme.
-God aften, guvernør. -Russo.
Forsikre meg om at melkingen har begynt?
-Sakte, men sikkert. -Bra.
Onkel, obersten er glad for å se dere her.
Onkel, hvor er det ingen som danser?
Å akseptere invitasjonen er én ting, å kose seg på ekte er noe annet.
Cesco, dans med Concetta.
Nå! Gjør som jeg ber deg.
-Finn to partnere til kusinene dine. -Straks, onkel.
Underoffiserer.
Han greier ikke å ta øynene fra deg.
Tassoni, Cavriaghi. Bli med meg.
Skal vi danse?
-Chiara, Caterina… -Ja, far.
Drikk, sønn.
Tancredi, Concetta. Vil dere danse?
Risikerer du refselse om du ber ham slutte å stirre på meg?
Hvor mange ganger har vi danset sammen?
-Én. Nå. -Nei, det er da ikke mulig.
Jo, det ville jeg husket.
Hvis du gjør det jeg tror du gjør,
så langet du ut etter Paolo kun fordi han gjennomskuet deg.
Langet jeg ut?
Tar jeg ikke feil, var det du som slo ham.
Se på ham.
Han ville spist medaljene sine for å få røre ved henne.
Min far har en kvinne i byen.
-Du virker ikke overrasket. -Det er jeg ikke.
Kun over at du vet om det.
Alle vet det. Men det er visst ingen som bryr seg.
Han er Leoparden. Han bestemmer hvordan verden fungerer.
-Og vi har bare å følge ham? -Ja, noe slikt.
Jeg kan ikke klandre Bombello for å stirre på deg.
Jeg går og henter champagne.
-Fyrste. -For en flott aften.
En perfekt suksess, oberst.
Det er en ære å ha familien Deres her.
Jeg ville spørre Dem…
Vil De gi meg æren av å danse med Deres datter, Concetta?
Ja, naturligvis.
Men først, si meg.
Er De fortsatt fast bestemt på å nekte meg den lille vennskapsgesten?
Gi deg, oberst. Så mye oppstyr. Alt for en enkel signatur?
Var det et ja?
Concetta.
Concetta?
Vil du danse med vår nye venn?
Naturligvis.
Fint. Kos dere.
Får jeg?
Hold avstand.
Trekk tilbake!
-Hvem har kommandoen her? -Jeg.
Signert av oberst Bombello.
Her. Dere kan passere.
Gjør plass!
Oberst Bombello
ønsker å skrive til deg når han er tilbake i Milano.
Vil du la ham?
Kanskje jeg bør si til ham at du skal tilbake til klosteret?
Han er greve.
Han er et godt parti.
Ja.
Hadde det ikke vært for at jeg skal i kloster…
Hva var det? Var det en irettesettelse, unge frøken?
I så fall, ville du tvunget meg til å tilbringe sommeren i Palermo, som Paolo?
Apropos Paolo…
Jeg trenger at han blir der og passer hjemmet vårt.
Han er fornøyd. Han planlegger en kontrarevolusjon.
Kanskje vi kan be ham forberede et attentat mot Bombello?
Hva sier du?
At han hadde rotet det til og blitt avslørt.
Ja, det er sikkert!
Concetta. Kom og sett deg.
-Vil du ha litt å drikke? -Nei takk.
Hva skjedde med øyet ditt?
Jeg husker at du lovte å ikke bekymre deg.
Feil. Du ba meg ikke bekymre meg, men jeg lovte det aldri.
Jeg må dra tilbake.
Bombello lar meg følge dere til Donnafugata.
Men så må jeg tilbake.
Lurer du på hvordan ting ville vært
om vi ikke ble født der vi ble født eller… da vi ble født?
Eller hvis vi ikke hadde blitt født i det hele tatt?
Er du blitt filosof nå?
Concetta, hør på meg. Ikke dra tilbake til klosteret.
Vi kan dra vår vei, bare vi to.
Vi kan ta to hester og en båt og dra hvor som helst.
Være de vi vil være, sammen.
Tenk så vakkert!
Kan du se det for deg?
Jeg kan snakke med far.
Han får meg skutt.
-Han er ikke så fæl som han vil fremstå. -Ikke gjør det.
Vi kan ikke dra vår vei.
De er kommet!
Fyrsten er her!
Våkne opp! Kom ned hit!
Fyrsten er ankommet!
Borgermester!
Borgermester Sedara! Fyrsten er her!
Fyrsten er ankommet! Han er ankommet! Endelig!
Han er ankommet! Fyrsten er her!
-Hei! -Ja?
Kom hit. Du. Gå og vekk dirigenten.
Hva gjør jeg?
-Gi meg båndet. -Hvilket?
Det røde.
De kommer! Gi plass!
De kommer!
Unna vei!
Maestro, spill!
Der er de!
Fyrste!
Fyrste, volden og varmen ligger nå bak Dem.
Her vil ingenting plage Dem.
Her har vi ingen politiske banditter, bare tradisjonelle.
Signore Rosso og hans menn kan tre av.
Hva tror du, Russo? Dere kan nok dra tilbake.
Fyrste.
Borgermester, De har ikke heist noe flagg, hverken det gamle eller det nye.
Nei, fyrste. Jeg tenkte det var bedre å vente.
Hver by, vår inkludert,
må stemme på om de ønsker å bli forent med fastlandet.
Med Italia.
Vi, de erobrede, blir spurt om vi ønsker
at erobrerne våre skal bli eller dra.
De skulle ha spurt før de kom.
Da kunne vi bedt dem om å ikke ta seg bryet!
-Flagget. -Ja, flagget.
-Det gamle. -Ja.
-For nå. -Ja.
I kveld, som tradisjonen tilsier, er De invitert på middag med oss.
Med Deres kone.
Det ville vært en ære, fyrste. Men min kone føler seg ikke bra.
Hun kan ikke engang ha skoddene åpne om natten.
Hvert år svarer De meg på nøyaktig samme måte.
-Jeg tviler på om Deres kone finnes. -Selvfølgelig gjør hun det, fyrste.
Hvis De tillater, kan jeg ta med min datter.
-Angelica? -Ja.
Hun er bare barnet.
Hun er 18 år.
Jeg er like forbauset seg Dem, fyrste.
Jeg ser på henne og tenker: "Er du min datter?"
Ta henne med.
Festantrekk er tradisjon, men vi er ikke så strenge på det.
Det har jeg, fyrste!
Fyrstinne. Donna Concetta. Jøss, så store de er blitt!
-Borgermester. -Så fantastisk!
Så fantastisk! Kom, denne vei.
-Velkommen. -Fyrste.
Det holder! Kom dere hjem! Maestro! Det holder. Stopp!
-Vi blir ti til bords i kveld. -Fint.
-Reisen føles lenger for hvert år. -Jeg håper vi får tid til å fikse oss.
Ta det med ro!
Ja?
-Pater. -Concetta.
Jeg må snakke med Dem.
Sett Dem.
Bandasjen er tilsmusset.
-Jeg trenger en ny. -Ja, don Tancredi.
-Hent et silkebånd eller noe lignende. -Naturligvis.
Instinktet slåss mot alt jeg noensinne har lært.
Concetta, legemet… må ikke få seire over sjelen.
Det er en synd.
Så min far er en synder?
Det samme er De.
De lar ham lyve og dermed fortsette å synde.
Nei, Concetta.
Deres fars sjel er én ting.
Deres sjel er noe helt annet.
Si meg…
Denne følelsen som De har,
er ikke bare… Hvordan kan jeg si dette…
Fysisk begjær?
Nei.
Nei, det er…
Det er den største gledesrus
og samtidig den største ro jeg noensinne har følt.
Denne gutten…
Hvem er han?
Navnet hans.
Kan De si meg det?
-De må si det til don Fabrizio. -Nei, fyrstinne.
-En mor vil sikkert… -Jo, det må De!
Kommer det fra meg, tror han jeg har planer.
Og stemmer ikke det?
Tilgi meg, fyrstinne.
Gå.
Hvem er det?
Beklager, fyrste.
-Hva er det? -Pater Pirrone ønsker å se Dem.
Nå? Kan han ikke vente?
Slipp ham inn.
Slutt, pater. Det er da ikke nødvendig.
I alle de årene på presteskolen må De da ha sett et par.
Gi meg det store håndkleet der.
Det der.
-Hva er det De gjør? -Beklager, Deres Eksellense.
Så…
Kom igjen.
Spytt ut.
Bekjenn. Hva er det?
-Deres Eksellense. Det er Concetta. -Hva er det med Concetta?
Hun har betrodd seg til meg om en sak…
En sak som gir henne store kvaler.
-Kjærlighetskvaler, Deres Eksellense. -Er Concetta forelsket?
Hvem er hun forelsket i? Hvem?
-Ikke den arrogante Bombello? -Nei, Deres Eksellense.
Ikke ham.
Så hvem?
Hva pokker er det du sier?
Jenter faller for Tancredi som modne pærer fra et tre.
Concetta vil tre inn i de desperate pikenes rekker.
Hva om det er gjengjeldt?
Med samme intensitet som hun føler for ham?
Og at, takket være den kjærligheten, han kan endre seg og glemme de andre?
Du visste om dette fra før!
-Jeg har øyne, Fabrizio. -Og et urent sinn.
Jeg vet ikke…
Jeg betaler alt for den gutten. Han tømmer kontoene mine.
-Nå må jeg gi ham medgift for Concetta. -Ikke tenk på kostnadene.
Tenk på gevinsten.
De er de beste vi har.
Sammen kan de bli fanebærere for vårt liv i denne nye staten vi ikke kjenner enda.
Fyrsten og fyrstinnen av Salina.
Dine arvtagere.
Da mister du dem ikke før dagen du dør.
Og da vil du finne trøst i å ha dem ved din side.
Du ville vært sikker på å alltid bli husket i deres hjerter
og av deres vakre barn.
Tanken på at Concetta skal gifte seg gjør at jeg med ett føler meg avdanket.
Vel…
Her vi står og borgermester Sedara forventer
Hans datter, Angelica, også ved vårt bord vi venter
Hans parfyme før han selv oss innhenter
Herregud, Angelica!
-Hun vil trenge en god vask. -Det var ikke snilt sagt.
-Herregud, her kommer sankt Concetta. -Caterina!
-God aften, søskenbarn! -Tancredi!
-God aften. -Pater.
-Jeg trodde du var borgermesteren. -Da ville vi kjent parfymelukten.
Nå holder det!
-God aften, Tancredi. -God aften, Concetta.
Kom.
Jeg skylder deg en unnskyldning. Samvittigheten gnager i meg.
Det jeg sa her om dagen, jeg…
Jeg skulle ikke sagt det.
Nei, jeg er glad du gjorde det.
Concetta, jeg hadde drukket, ikke sant?
Å si at vi kan dra, var galt av meg. Det var galskap.
Jeg snakket med pater Pirrone.
-Om oss? -Ja.
Den mannen er verre på å holde noe hemmelig enn Francesco!
-Hva? -Og derfor sa jeg det til ham.
Hva fortalte du ham?
At jeg elsker deg.
-God aften. -God aften.
Mor, så vakker du er i kveld.
-Takk. -Det er hun alltid.
Ja, det er hun.
Vi har laget en ny sang.
-Har dere? -Om borgermester Sedara.
Pater Pirrone likte den.
Don Calogero Sedara og signorina Angelica Sedara.
-Fyrstinne. -Don Calogero.
-Don Fabrizio. -Velkommen.
Angelica?
Angelica!
Lenge siden sist! Kom inn, velkommen!
Hun har vært i Paris, donna Concetta. Hun har lært seg fransk.
Ikke slik jeg husker henne.
Fyrste.
Så vakker hun er.
Ja, virkelig.
BASERT PÅ LEOPARDEN AV GUISEPPE TOMASI DI LAMPEDUSA
Tekst: Elin Wikstrøm