GHEPARDUL
IUNIE 1860
DUPĂ DOUĂ LUNI DE ÎNFRUNTĂRI, GARIBALDI ȘI „CEI O MIE” CUCERESC SICILIA.
INSULA E PE CALE SĂ DEVINĂ PARTE A NOULUI REGAT AL ITALIEI.
Permiteți, doamnă?
Și doar acum câteva săptămâni,
cei care purtau aceste culori erau împușcați.
Știți cum se spune, Principe: copacul puternic se îndoaie după vânt.
Acum dăm socoteală noilor conducători.
Ce e cu aceste permise?
Permisele de călătorie.
A venit vara, dar ieșirile din oraș sunt închise.
Trebuie să-mi duc familia la Donnafugata și am nevoie de acest permis.
Desigur, încântătorul palat Donnafugata!
Râuri cu apă cristalină, aer de munte…
Departe de căldura infernală a orașului ocupat.
Nu e nimic ieșit din comun. Așa facem de sute de ani.
- Și aveți nevoie de permisiunea mea. - Nu!
Doar de o semnătură.
Oricum…
nu mai e în puterea mea să emit permise.
Dar cine are puterea asta?
Îl vedeți pe călărețul acela cu barbă roșie?
El o are.
Să trăiască!
- Uite-l pe Tancredi! - Tancredi!
- Aici!
Tancredi!
Pentru Italia!
Tassoni, Cavriaghi, veniți aici!
Principele de Salina, zis Ghepardul, și mătușa mea, Stella, Principesa.
- Principe! - Principesă!
Ei credeau că aici nu vorbim italiană.
- Ce limbă ziceau că vorbim? - Arabă!
- Sunteți doar o mie? - Așa eram, acum suntem mai mulți.
- Ce ai la ochi, Tancredi? - „Căpitane Tancredi”, mătușă.
Nimic serios. Nu mă împiedică să mărșăluiesc.
La o parte!
- Unde e? - Concetta!
La o parte!
- Concetta, ești bine? - Da.
Ce ai pățit la ochi, Tancredi?
Te rog să nu-ți faci griji pentru mine. Îmi promiți?
- Ce-i cu oamenii aceia? - Sunt deținuți.
- De obicei, stau la închisoare. - Generalul Garibaldi i-a eliberat.
- Vreau să plecăm de aici. - Desigur. Să mergem!
- Trebuie să plecăm. - Chiara, Caterina! Francesco!
- Caterina, Chiara! - Urcați!
Concetta!
- Pot să te conduc? - Poți.
- Vorbim mai târziu. - Cum așa? Nu vii cu noi?
Am o treabă cu Tancredi.
Ce, Fabrizio?
Pirrone, veniți cu mine. Ca garanție!
La revedere, Tancredi!
- Vino să ne vizitezi, vere. - Sigur că da.
Să mergem!
Să sărbătorim!
Dați-vă din drum!
Dacă soldații cu care ne-am luptat erau ca principele, eram cu toții morți.
Hai sus, părințelule, să mă spovedești!
Bombello e comandantul trupelor din avangardă.
El semnează permisele.
- De unde e colonelul acesta? - E milanez.
Voi încerca să mă fac înțeles. Dacă e nevoie, vorbesc și în arabă.
Sigur nu va fi de ajuns.
- Dă-te din drum! - Ce maniere!
O să-l conving. Oricine are un preț.
Unchiule, niciunul dintre noi nu a luptat pentru bani.
- Ce faceți? Opriți-vă! - Întoarce-te!
Ci din convingere.
E o mantie, părinte. Aveți destule.
Deschideți!
Lăsați-ne să intrăm!
Dle colonel Bombello!
Unchiul meu, Ghepardul, Principele de Salina.
Am auzit că sunteți conte. Doriți să folosesc titlul nobiliar?
Și lt. Cavriaghi e conte, chiar dacă manierele lui nu o arată.
La fel și lt. Tassoni.
Prefer să fie clară ierarhia de comandă.
- Suntem încă în război, Principe. - Eu i-aș spune ocupație.
Dar să trecem la subiect.
Eu și familia mea ne vom muta la proprietatea noastră…
- Principe… - În Donnafugata.
Nu veți pleca nicăieri.
În zona rurală, insurecția e în toi.
Aș zice că și aici, la Palermo, e la fel.
Revin la subiect.
Dacă vă preocupă siguranța noastră,
vă voi elibera de responsabilitate, chiar și în scris.
Mă tem că nu aveți acest drept.
- Aceasta e insula mea. - Iar acesta, orașul meu.
Da, ia-mă! Ce chipeș ești, Principe!
„Inima lui Isus, izvor de consolare.
Inima lui Isus, victima păcatelor noastre.”
Nu s-a schimbat nimic, nu?
Femeile de aici încă pun busuioc la fereastră.
Ca întotdeauna.
Și câștigă bine de pe urma invadatorilor, fără îndoială.
Ghepardul se simte invadat?
Da?
O să-și scoată ghearele?
Dacă Bombello nu-mi dă permisul ca să plec la Donnafugata,
îi voi arăta ce gheare am.
Nu-ți place să stai aici cu mine?
Ajunge.
Treziți-vă, părinte! Sper că n-ați fost jefuit sau agresat.
Vreți să nu mă mai priviți așa?
E clar că sunt un om slab.
Dar sunt și un bărbat viguros și pasional.
Cum să mă mulțumesc cu o femeie
care, după fiecare îmbrățișare, cântă Ave Maria?
Cinci copii avem!
Nici măcar buricul nu mi l-a arătat.
Măcar spovediți-vă.
Bine! Faceți cum doriți.
E sufletul domniei-voastre.
Dar măcar nu mă mai amestecați în treburile acestea.
Iată, ajung acasă fără mantie.
Ajungi să te întrebi dacă a meritat. Nu i-am cucerit?
Și totuși, mergem prin căldura asta infernală
ca să facem plecăciuni în fața unui principe de Bourbon.
- Principele e principe, Tassoni. - Da, sigur.
Oricum, acum suntem toți italieni.
Haideți, mămăligilor!
- Ce frumusețe, Tancredi! - Ți-am zis, Cavriaghi.
Don Tancredi!
Colonelul vostru vrea să ne cucerească cu scobitoarea aia?
Bună dimineața, dle Russo!
E foarte cald azi.
Și o să se facă și mai cald.
Băieți, luați caii!
Excelență, suntem onorați să vă fim oaspeți.
Nu e nevoie de atâta solemnitate.
- Soția mea. - Principesă!
Poftim, Mario.
A venit!
Concetta, fiica mea cea mai punctuală.
Tancredi!
Controlează-te!
Fiți bineveniți!
Sunteți amabilă, donna Concetta.
Vă rog!
- Tancredi! - Bună, Concetta!
Colonelul v-a trimis o invitație la bal. A fost refuzată. E foarte supărat.
Va fi un bal?
Nu ți-a zis tatăl tău? Ce face toată ziua?
E nervos. E aproape iulie, și e încă aici.
Și tu, Concetta.
Nu te duci la mănăstire?
Nu, cât timp sunt anarhiști în oraș.
Te rog să fii neglijent și să ai grijă să rămână acolo.
Voi face tot ce pot.
Am pregătit un mic bufet. Nimic special. Serviți-vă.
Doriți un pahar?
- Patiserie? - Sigur.
Nu-ți face griji. Îl conving eu pe unchiul.
Principe, am auzit despre minunățiile de aici, dar…
Vă plac?
Foarte mult.
Doriți să le vedeți mai de aproape?
Desigur! Facem cumva. Eliberează măsuța și pune-o acolo.
Mario, pune scaunul acolo, ca o treaptă, să poată urca dl colonel.
Vă rog!
E Janus.
Primul dintre zei.
Zeul trecerilor.
De la război la pace. De la o viață la alta.
Când ai aceste lucruri mereu sub ochi, după o vreme, abia dacă le mai observi.
Acest palat e plin de fresce. Ca toate casele noastre.
Cele mai renumite se află în palatul din Donnafugata.
- Cum pot ajunge la Donnafugata? - Aveți nevoie de un permis.
Coniac?
Principe, trebuie să recunosc,
în ciuda căldurii, insula aceasta e o minune.
Aș vrea să vorbim din nou despre refuzul domniei-voastre.
Vă spun sincer că ne-a întristat.
Și pe dl general.
Marele Garibaldi ține socoteala balurilor la care familia mea alege să vină?
Când o familie ca a domniei-voastre alege să nu vină, cu siguranță.
Ne plac balurile, nu-i așa, Tancredi?
Totuși, fiind numit „Balul Eliberării”,
e foarte dificil pentru noi să acceptăm invitația.
Multe alte familii importante de pe insulă vor veni.
Nouă, sicilienilor, ne place mult ospitalitatea nesinceră.
Nu o luați chiar așa! Glumesc!
Nu trebuie să ne luați prea în serios. Țineți minte asta.
Sunt nou aici.
Uitați cum vom face! Voi veni cu familia la Balul Eliberării.
În schimb, ne semnați permisul ca să plecăm la Donnafugata.
Principe, prietenia domniei-voastre nu e sinceră?
E foarte sinceră.
Dar, pe insula aceasta,
prietenia înseamnă și bucuria de a face schimb de favoruri.
Nu. S-ar crea un precedent.
Mă insultați.
Sfântă Fecioară!
Eu vă ofer prietenia mea, iar dv. luați asta ca pe o insultă.
Căpitane Tancredi, zi-le oamenilor că s-a terminat repetiția la cor.
- Da, dle colonel. - Vă rog să mă scuzați.
- Mătușă! - Tancredi!
- Pe curând, unchiule. - Pe curând, fiule.
- La revedere, Tancredi! - Concetta!
Donna Concetta,
a fost o plăcere să petrecem acest scurt timp în casa dv.
Sunteți bineveniți.
Principesă!
Dle colonel, în ciuda rigidității dv. germane,
sunteți un om bun.
Reveniți oricând doriți.
Principe!
Ei bine?
Trimite după Balsamo și după croitorese.
Vrea aceleași rochii ca mine!
Nu are rost să ne certăm. Eu voi arăta cel mai bine.
E superbă!
Îți vine foarte bine, Concetta.
- Tu ce zici, Concetta? - Nu-mi displace culoarea.
Nu ți se pare cam de fetiță?
Balsamo!
S-o îmbrăcăm ca pe o domnișoară, nu ca pe o fetiță!
Desigur, Principe.
Luați-o!
- Caterina, hai! - Da.
- E rândul meu! - Chiara!
- Chiara, încet! - Mereu faci așa.
Ne tratează de parcă am fi depășiți și am fi obligați să-i adulăm.
Paolo, am fost la sute de baluri organizate de oameni care nu-mi plăceau.
E un mod de a păstra pacea.
Vă plecați în fața lor.
- Poftim? - Vă veți pleca în fața lor.
Nu, ei se vor pleca în fața mea.
- Fără dulciuri după ce te măsoară. - Mănânc cât vreau!
Dacă ei o văd pe fiica voastră ca pe o prostituată?
Ați văzut cum se uita colonelul la Concetta.
- Știu că ați văzut. - Ajunge!
- Taci! - Ca dv., părinte?
Mereu tăcut, chiar și când principele își vizitează târfa!
Iertați-mă, mamă!
Vă rog să mă iertați.
Continuă-ți treaba, Balsamo.
Principe!
Credeam că ați refuzat invitația. Ați făcut bine că ați venit.
- Bună seara, dle guvernator! - Russo!
Spune-mi că ai început să-l mulgi cum se cuvine.
- Încet și viguros. - Bine.
Unchiule, dl colonel e încântat că sunteți aici.
Unchiule, de ce nu dansează nimeni?
Una e să accepți invitația
și alta, să te distrezi și să te bucuri sincer.
Cesco, dansează cu Concetta!
Du-te! Fă cum îți spun.
Adu-le parteneri verișoarelor tale.
- Imediat, unchiule. - Subofițeri!
E cu ochii doar la tine de când am venit.
- Tassoni, Cavriaghi, urmați-mă. - Dansăm?
- Chiara, Caterina… - Da, tată!
Bea, fiule. Bea.
Tancredi, Concetta, vreți să dansați?
Ar fi o nesupunere din partea ta să-i ceri să nu mă mai privească așa?
Concetta, de câte ori am dansat împreună?
- O dată. Acum. - Nu se poate!
Ba da. Mi-aș aminti.
Dacă faci ce cred eu că faci,
te-ai răstit la Paolo doar fiindcă a văzut exact ce gândeai.
M-am răstit?
Tu l-ai pălmuit, dacă nu mă înșel.
Uită-te la el! Și-ar mânca medaliile pentru o atingere a mâinii ei.
Tata are o femeie în oraș.
- Nu pari surprins. - Nu sunt, Concetta. Dar mă mir că știi.
Toată lumea știe. Dar nimeni nu pare deranjat.
E Ghepardul. E cel care decide cum funcționează lumea.
Iar noi trebuie să-l urmăm ascultători?
Da, cam așa ceva.
Nu-l pot învinui pe Bombello că te privește așa.
Aduc două pahare cu șampanie.
- Principe… - O seară minunată! Perfectă, dle colonel.
Domnia-voastră și familia ne onorați.
Mă întrebam dacă mi-ați face onoarea de a-mi permite să dansez cu Concetta.
Sigur că da! Dar mai întâi, spuneți-mi un lucru.
Sunteți în continuare hotărât să-mi refuzați…
acel mic gest de prietenie?
Serios, dle colonel! Atâta tevatură pentru o semnătură?
Asta înseamnă „da”?
Concetta!
Concetta?
Îi acorzi un dans noului nostru prieten?
Desigur.
Bine. Simțiți-vă bine.
Permiteți?
Înapoi!
- Cine e la comandă? - Eu.
E semnat de colonelul Bombello.
Poftiți. Puteți trece!
Lăsați-i să treacă!
Colonelul Bombello ar vrea să îți scrie după ce se întoarce la Milano.
Îi vei permite?
Ar trebui să-i spun că te întorci la mănăstire.
Totuși, e conte.
E o partidă bună.
Așa e.
Dacă nu ar trebui să mă întorc la mănăstire.
Ce e asta? Un reproș, domnișoară?
Dacă ar fi, m-ai obliga să rămân toată vara în Palermo,
așa cum ai făcut cu Paolo?
Ei bine, Paolo…
Am vrut să rămână acolo ca să vegheze asupra casei noastre.
E fericit, plănuiește o contrarevoluție.
L-am putea ruga să pună la cale asasinarea lui Bombello.
Ce zici?
- Zic că ar greși ceva și ar fi prins. - Asta e sigur!
Concetta! Așază-te lângă mine.
- Bei? - Nu, mulțumesc!
Ce ai pățit la ochi, Tancredi?
Parcă mi-ai promis că nu-ți faci griji.
Te înșeli! Tu m-ai rugat asta. Eu nu ți-am promis nimic.
Trebuie să mă întorc.
Bombello mi-a permis să vă escortez până la Donnafugata,
apoi mă întorc la unitate.
Te întrebi vreodată cum era dacă ne nășteam în altă parte?
Sau în alte vremuri.
Sau, prin absurd, dacă nu ne nășteam deloc. Te gândești?
Ai devenit filozof?
Concetta, ascultă-mă! Nu te întoarce la mănăstire.
Hai să fugim, doar noi doi!
Luăm doi cai, apoi o barcă, și putem merge oriunde,
să fim cine vrem să fim, împreună.
Cât de frumos ar fi?
Îți imaginezi, Concetta?
Aș putea vorbi cu tata.
M-ar împușca.
- Nu e așa groaznic cum ni se arată. - Te rog să nu o faci.
Nu putem fugi, Tancredi.
Au ajuns!
Stăpânul nostru, Principele, e aici!
Treziți-vă! Ieșiți în stradă!
A venit Principele!
Domnule primar!
Dle primar Sedara, a venit Principele!
A venit Principele, stăpânul nostru! A venit, în sfârșit!
- …și ținem unu. - A venit!
Principele e aici!
- Băiete! - Da?
Vino aici. Tu! Trezește-l pe dirijor.
Ce trebuie să fac?
- Dă-mi eșarfa. - Care?
Cea roșie.
Vin! Faceți loc!
Vin!
Faceți loc!
Maestre, muzica!
Uite-i!
Principe!
Principe, puteți să uitați de violențe și de căldură.
Aici nu veți fi deranjați.
Aici nu există bandiți politici, ci doar din cei tradiționali.
Le puteți da liber dlui Russo și oamenilor lui.
Russo, ce zici? Cred că poți să te întorci.
Principe!
Dle primar, nu ați arborat niciun steag, nici pe cel vechi, nici pe cel nou.
Nu, Principe. Mi s-a părut mai bine să așteptăm.
Fiecare oraș, deci și al nostru,
trebuie să decidă prin vot dacă vrea să se unească cu continentul.
Cu Italia. Da.
Noi, cei cuceriți,
trebuie să ne spunem părerea
dacă vrem ca acești cuceritori să rămână aici sau nu.
Să ne fi întrebat înainte să vină! Le spuneam să rămână acasă la ei.
- Steagul. - Steagul, da.
- Cel vechi. - Desigur.
- Deocamdată. - Da.
În seara asta, ca de obicei, sunteți invitat să luați cina cu noi.
- Cu soția. - Sunt onorat, Principe.
Dar soția mea are sănătatea șubredă.
Nici nu putem deschide obloanele seara.
În fiecare an, îmi răspundeți la fel.
- Încep să am dubii că soția dv. există. - Sigur că există, Principe!
Cu permisiunea domniei-voastre, aș putea să vin cu fiica mea.
- Angelica? - Da.
- E copil. - Are 18 ani.
Sunt la fel de uimit ca domnia-voastră.
Mă uit la ea și mă întreb: „Ești fiica mea?”
Adu-o!
S-ar cere ținută de gală, dar aici nu ne formalizăm.
Am, Principe!
Principesă, donna Concetta!
Cât au crescut!
- Dle primar! - Minunat!
Minunat! Vă rog, pe aici.
- Bine ați venit! - E totul în regulă?
Ajunge! Mergeți la casele voastre!
Maestre, ajunge! Gata!
- Vom fi zece în seara asta. - Prea bine.
- An de an, drumul pare mai lung. - Sper să avem timp să ne împrospătăm.
Încet!
- Nu e cinstit! Așteaptă-mă! - Haide!
Da?
- Părinte… - Concetta!
Trebuie să vorbesc cu dumneavoastră.
Ia loc.
Bandajul e murdar.
- Am nevoie de unul curat. - Desigur, don Tancredi.
- Adu-mi o eșarfă de mătase, orice. - Desigur.
Instinctul meu se luptă cu tot ce am fost învățată.
Concetta, corpul nu trebuie să domine sufletul.
E un păcat.
Deci tata e un păcătos, nu?
Și dumneavoastră, căci îi îngăduiți să mintă și să păcătuiască.
Nu, Concetta.
Sufletul tatălui tău e una. Sufletul tău e cu totul altceva.
Spune-mi un lucru.
Această emoție pe care o simți
nu e doar, cum să zic, dorință fizică?
Nu.
Nu. Este…
Simt o emoție foarte puternică,
dar și cea mai mare liniște pe care am simțit-o vreodată.
Băiatul acesta…
Cine e?
Numele lui.
Mi-l puteți spune?
- Spuneți-i lui don Fabrizio. - Nu, Principesă.
- Sunt sigur că o mamă… - Trebuie!
Dacă-i spun eu, va crede că plănuiesc ceva.
Și nu e așa?
Iertați-mă, Principesă.
Du-te!
Cine e?
- Iertați-mă, Excelență. - Ce e?
Părintele Pirrone dorește să vă vadă.
Acum? Nu poate aștepta?
Să intre!
Nu fiți așa, părinte. De ce roșiți?
În atâția ani de seminar, sigur ați văzut câteva.
Dați-mi prosopul cel mare.
Acela.
- Ce faceți? - Iertați-mă, Excelență.
Așadar…
Vă ascult.
Spuneți tot! Mărturisiți. Despre ce e vorba?
- Excelență, e vorba de Concetta. - Ce e cu Concetta?
Și-a deschis inima în fața mea în legătură cu ceva…
O chestiune care o tulbură profund.
Iubirea o tulbură, Excelență.
Concetta e îndrăgostită?
De cine e îndrăgostită? De cine?
- Sper că nu de arogantul ăla de Bombello. - Nu, Excelență.
Nu e vorba de el.
Atunci, de cine?
Ce mama dracului?
Fetele îi cad în brațe lui Tancredi ca perele coapte din copac.
Concetta se visează una dintre acele fete disperate.
Nu te-ai gândit că poate și el o iubește?
Că are sentimente la fel de intense ca ea?
Și că această iubire îl poate schimba, îl poate face să le uite pe celelalte?
Tu știai deja!
Am ochi, Fabrizio.
Și o minte necurată!
Nu știu ce să zic.
Deja îi plătesc toate cheltuielile. Mă usucă de bani.
Acum, să-i dau și zestrea Concettei!
Nu te gândi la costuri, Fabrizio.
Gândește-te la profit.
Sunt cei mai buni copii.
Împreună, ne-ar putea reprezenta
în acest nou stat, pe care nu-l cunoaștem încă.
Principele și Principesa de Salina.
Moștenitorii tăi.
I-ai avea alături până când vei muri.
Iar atunci, avându-i alături,
ai fi sigur că numele tău va dăinui veșnic prin ei
și prin copiii lor frumoși.
Ideea măritișului Concettei mă face să mă simt bătrân.
Ei bine…
Îl așteptăm pe primar, pe Sedara
Cu noi va sta și fiica lui, Angelica
Mirosul apei de colonie îl va preceda
Doamne, Angelica!
- Va trebui să se spele bine. - Nu e frumos să vorbești așa.
- Isuse! A venit Sfânta Concetta. - Caterina!
- Bună seara, verișorii mei! - Tancredi!
- Bună seara! - Părinte!
- Bună seara, vere! Credeam că e primarul. - I-am fi simțit parfumul!
Ajunge!
- Bună seara, Tancredi! - Bună seara, Concetta!
Vino cu mine.
Îți datorez scuze.
E ceva ce mă macină.
Lucrurile pe care ți le-am spus ieri…
Nu trebuia să ți le spun.
Ba nu! Mă bucur că ai făcut-o.
Concetta, băusem. Înțelegi?
- Ideea de a fugi e o prostie, o nebunie. - Am vorbit cu părintele Pirrone.
- Despre noi? - Da.
Concetta, el nu păstrează un secret nici cât Francesco!
- De asta i-am spus. - Ce i-ai spus?
Că te iubesc.
- Bună seara! - Bună seara!
Mamă, arăți minunat.
- Mulțumesc. - Mereu e așa.
Da, mereu e frumoasă.
Am compus un cântec.
- Da? - E despre primar.
- Vi-l cântăm? - Părintelui i-a plăcut.
Don Calogero Sedara și dra Angelica Sedara!
Principesă!
Don Calogero!
- Don Fabrizio! - Bine ai venit!
Angelica?
Angelica!
De când nu ne-am văzut! Intră, bine ai venit!
A fost la Paris, donna Concetta. A învățat franceză.
Nu așa mi-o amintesc eu.
Principe!
Ce frumoasă e!
Chiar e frumoasă.
BAZAT PE ROMANUL GHEPARDUL
Subtitrarea: Dan Ilioiu