LEOPARDEN
JUNI 1860
Efter två månaders strider
erövrar Garibaldi och hans tusen trogna Sicilien.
Ön är på randen till att uppgå i det nya kungariket Italien.
Ursäkta, frun.
Och bara för några veckor sedan
var det någon som lät arkebusera män i de där färgerna.
Så sant. Men som man säger, Prinsen:
"Ett starkt träd böjer sig med vinden."
Nu måste vi vara våra nya härskarna behjälpliga.
Vad är det jag hör om tillstånd?
Resetillstånd.
Sommaren är här, men alla vägar ut ur staden är spärrade.
Jag måste föra familjen till Donnafugata, men då krävs det här tillståndet.
Det förtjusande palatset i Donnafugata.
Kristallklara bäckar, bergsluft.
Långt från den djävulusiska hettan i den här ockuperade staden.
Det är inget märkvärdigt.
Vi har gjort det i århundraden.
-Men nu behöver ni mitt tillstånd. -Nej!
Er underskrift.
Hur som helst.
Jag har inte längre makt att varken bevilja eller avslå.
-Vem har då den makten? -Ser ni ryttaren med rött skägg?
Han.
Hurra. Hurra.
Där är Tancredi!
Tancredi!
För Italien!
Tassoni, Cavriaghi! Kom hit!
Min morbror prinsen av Salina, Leoparden.
Min moster Stella, prinsessan.
-Prinsen. -Prinsessan.
De trodde inte att vi talade italienska här.
-Vilket språk trodde de talades här? -Arabiska!
-Är ni bara 1 000 man? -Förut, ja. Nu är vi fler.
-Vad har hänt med ögat, Tancredi? -"Kapten" Tancredi, moster.
Det är inget, inget som stoppar mig från marschen.
Undan!
-Var är hon? -Concetta!
Ur vägen!
-Gick det bra, Concetta? -Ja.
Vad hände med ditt öga?
Oroa dig inte för mig. Lova det.
-Vilka är de där männen? -Fångar.
-Fångar brukar sitta i fängelse. -General Garibaldis armé släppte dem fria.
-Vi för familjen härifrån. -Ja.
Kom!
-Vi måste gå. -Hoppa in!
-Chiara, Caterina! Francesco! -Kom på besök!
-Caterina? Chiara? -Hoppa in!
Concetta?
-Får jag? -Det får du.
Vi ses senare.
-Varför? Följer du inte med? -Tancredi och jag måste göra en sak.
Vad, Fabrizio?
Pirrone, följ med mig. Som garant.
Farväl, Tancredi.
-Hälsa på snart, kusin. -Absolut.
Hoppla!
Nu ska här firas!
Flytta på er!
Om vi mött en armé bestående av soldater som Prinsen
skulle vi vara döda allihop.
Kom upp, präst. Jag måste bekänna mina synder!
Bombello har befälet för förtrupperna.
Han måste skriva under på tillståndet.
-Var kommer översten ifrån? -Han är från Milano.
Jag får försöka göra mig förstådd.
-Jag frågar på arabiska, om jag måste. -Det lär inte räcka.
-Ur vägen! -Så ohyfsat!
Jag övertalar honom. Alla har ett pris.
Ja, morbror, men ingen här fick betalt för att slåss.
-Vad gör ni? Sluta! -Kom tillbaka hit!
De kom för att de tror på saken.
Ni har fler rockar hemma, fader.
Öppna grinden!
Släpp in oss!
Överste Bombello.
Min morbror, Leoparden. Prins av Salina.
Jag har hört att ni är greve.
Vill ni att jag använder er titel?
Löjtnant Cavriaghi är också greve, även om hans manér inte röjer det.
Det gäller även löjtnant Tassoni.
Jag föredrar att inte röra till befälsordningen.
-Det är fortfarande krig, Prinsen. -Jag föredrar epitetet "ockupation".
Jag ska komma till saken.
Min familj och jag vill flytta till vår egendom…
-Prinsen… -…i Donnafugata.
Ni reser ingenstans.
-Revolten pågår ännu på landsbygden. -Precis som här i Palermo.
Åter till saken.
Om ni fruktar för vår säkerhet,
befriar jag er från det ansvaret. Skriftligt, om ni vill.
Jag är rädd att ni inte har den makten.
-Det här är min ö. -Och det här är min stad.
Ja, snälla! Min stiliga prins!
"Jesu hjärta, vår källa till tröst"
"Jesu hjärta, offer för våra synder."
Inget nytt, med andra ord.
Kvinnorna här ställer fortfarande basilikakrukor i fönstren.
Som alltid.
Och gör goda affärer med inkräktarna, föreställer jag mig.
Känner Leoparden sig invaderad?
Tänker han visa sina klor?
Om inte Bombello ger mig tillstånd att fara till Donnafugata,
kommer jag absolut att visa dem.
Är det så illa här med mig?
Det räcker. Sluta.
Vakna, fader! Jag hoppas ni varken har blivit rånad eller antastad.
Kan ni sluta stirra på mig så där?
Jag är uppenbarligen en svag man.
Men jag är även en livskraftig och passionerad man.
Hur kan jag tillfredsställas av en kvinna
som måste läsa Ave Maria efter varje omfamning?
Vi har fått fem barn!
Och jag har aldrig ens fått se hennes navel.
Vill ni åtminstone bikta er?
Låt bli. Gör som ni vill.
Det är er själ.
Men sluta dra in mig i era förehavanden.
Se, jag kommer hem utan prästrock.
Man måste fråga sig om det var värt det.
Erövrade vi inte dem nyss?
Och nu rider vi genom en stekugn,
för att böja oss för en Bourbon-prins.
-En prins är en prins, Tassoni. -Jo, visst.
Dessutom är vi alla italienare nu.
Rappa på nu, era polentatrynen!
Det är verkligen mycket vackert, Tancredi.
Jag sa ju det, Cavriaghi.
Don Tancredi.
Vill er överste ge sig på oss med den där tandpetaren?
God morgon, signor Russo.
Det är varmt idag.
Och varmare ska det bli.
Pojkar, ta hand om hästarna!
Ers höghet, det är en ära att få vara era gäster.
Släpp på etiketten.
-Det här är min hustru. -Prinsessan.
Här, Mario.
Här kommer Concetta, min mest punktliga dotter.
Tancredi!
Samla dig.
Välkommen hit.
Så vänlig ni är, donna Concetta.
Varsågod.
-Tancredi. -Hej, Concetta.
Översten skickade en inbjudan till vår bal, som avböjdes.
-Han tog det illa. -Vilken bal?
Har inte din far sagt något? Vad gör han om dagarna?
Han är spänd. Det är snart juli och han är kvar här.
Du också, Concetta.
Ska du inte till klostret igen?
Inte när det finns anarkister i staden.
Var snäll och sköt din uppgift dåligt, så de blir kvar.
Jag ska göra vad jag kan.
Vi har ställt fram en liten buffé. Det är inget speciellt. Ta för er.
-Vill ni dricka något? -En bakelse?
Ja, tack.
Oroa dig inte. Jag övertalar morbror.
Prinsen, jag hade hört talas om era underverk, men…
Tycker ni om det?
Mycket.
Vill ni ta en närmare blick?
Kom här, vi hjälper er.
Röj bordet och ställ det där.
Mario, ställ stolen där som ett litet trappsteg
så översten kan klättra upp.
Varsågod.
Det är Janus.
Den första av gudarna.
Övergångarnas Gud.
Från krig till fred. Från ett liv till ett annat.
När man lever med något framför ögonen, märker man det till sist inte.
Palatset är fullt av fresker.
Det är alla våra hus, måste jag säga.
Freskerna i Donnafugata är särskilt omtalade.
-Hur kommer jag till Donnafugata? -För det krävs tillstånd.
Konjak?
Prinsen, jag måste säga att,
hettan till trots, är ön full av fantastiska platser.
Jag skulle vilja tala om att ni tackade nej igen.
Det gjorde oss ledsna.
Det gjorde generalen ledsen.
Bryr sig den store Garibaldi om
vilka fester min familj väljer att övervara?
När en familj som er väljer att inte deltaga, givetvis.
Vi uppskattar baler. Inte sant, Tancredi?
Men när ni kallar den "Befrielsebal"
blir det svårt för oss att tacka ja.
Många andra av öns framstående familjer kommer.
Vi sicilianare är mycket förtjusta i skenbara välkomnanden.
Snälla ni! Jag skämtar!
Ni får inte ta oss på allvar. Lägg det på minnet.
Jag är ny här.
Så här gör vi.
Jag och min familj kommer på er Befrielsebal.
Och ni undertecknar tillståndet att fara till Donnafugata.
Prinsen, är er vänskap inte uppriktig?
Den är fullständigt uppriktig.
Men på den här ön innebär vänskap även nöjet att utbyta favörer.
Nej, det här skapar ett prejudikat.
Er begäran är en skymf.
Milda tider.
Jag erbjuder er min vänskap och ni tar det för en skymf.
Kapten Tancredi, säg till mannarna att dagens körövning är slut.
-Ja, överste. -Ursäkta.
-Moster. -Tancredi.
-Vi ses snart, morbror. -Vi ses, min pojk.
-Adjö, Tancredi. -Concetta.
Donna Concetta.
Det har varit en ära att tillbringa den här stunden i ert hus.
Ni är alltid välkommen hit.
Prinsessan.
Överste, er teutoniska stelhet till trots, är ni en god person.
Kom tillbaka när ni önskar.
Prinsen.
Nå?
Skicka bud efter Balsamo och hans skräddare.
-Hon ska jämt ha likadan klänning som jag. -Bråka inte.
-Jag kommer att vara bäst klädd. -Den är vacker.
Den klär dig verkligen.
Vad tycker du, Concetta?
Färgen går väl an.
Är den inte lite barnslig?
Balsamo.
Klä henne som en ung kvinna, inte en liten flicka!
Naturligtvis, Prinsen.
Bort med den.
-Caterina, det är du. -Ja.
-Nej, det är jag nu. -Chiara!
Försiktigt, Chiara.
Alltid likadan.
De behandlar oss som redan överspelade, och vi förväntas fjäska för dem.
Paolo, jag har varit på hundratals baler hos personer jag ogillade.
Det är ett sätt att bevara freden.
Ni böjer er för dem.
Va?
-Ni kommer att böja er för dem. -Nej, de kommer att böja sig för mig.
-Nog med sötsaker. De tar mått. -Jag äter vad jag vill.
Och om rödskjortorna ville göra er dotter till prostituerad?
Ni såg blickarna översten gav Concetta.
-Jag vet att ni såg. -Det räcker.
-Tyst. -Tyst som ni, fader?
Alltid tyst när Prinsen besöker sin hora.
Förlåt, mor.
Förlåt, allihop.
Fortsätt, Balsamo.
Ursäkta, Caterina.
Prinsen!
Jag trodde att ni hade tackat nej. Klokt av er att komma.
-God afton, guvernören. -Russo.
Säg att ni har börjat mjölka den där.
-Sakta men säkert. -Bra.
Morbror, översten är glad över att se er här.
Morbror, varför dansar ingen?
Att tacka ja till inbjudan är en sak, att ha uppriktigt roligt är en annan.
Cesco, dansa med Concetta.
Se så, gör som jag säger.
Hitta två kavaljerer åt dina kusiner.
-Genast, morbror. -Underofficerare.
Han har stirrat på dig sedan vi kom.
-Tassoni, Cavriaghi, kom med mig. -Ska vi dansa?
-Chiara, Caterina… -Ja, pappa.
Drick, min pojk. Drick.
Tancredi, Concetta, vill ni dansa?
Riskerar du straffas för olydnad om du ber honom sluta stirra på mig?
Hur många gånger har vi två dansat?
-En. Nu. -Nej, det är inte möjligt.
Jo, det hade jag kommit ihåg.
Om du gör det jag tror att du gör,
så for du ut mot Paolo för att han genomskådade dina avsikter.
For jag ut?
Det var du som slog honom, om jag inte misstar mig.
Se på honom. Han skulle äta medaljerna på sitt bröst för att hon skulle se honom.
Min far har en kvinna i staden.
-Du blir inte förvånad. -Nej, det blir jag inte.
Däremot förvånar det mig att du vet.
Alla vet det, men ingen tycks bry sig.
Han är Leoparden. Det är han som bestämmer hur världen fungerar.
-Och vi ska bara falla in i ledet? -Ja, på sätt och vis.
Men jag kan inte förebrå Bombello för att han stirrar på dig.
Jag hämtar två glas champagne.
-Prinsen. -En storslagen kväll.
Det här har ni lyckats utmärkt med.
Ni och er familj hedrar oss med er närvaro.
Jag undrade…
Tillåter ni mig äran att dansa med er dotter Concetta?
Ja, naturligtvis!
Men säg mig en sak först.
Är ni fortfarande fast besluten att förvägra mig
den där lilla vänskapsgesten?
Se så, överste. Så mycket väsen, för en enkel underskrift.
Var det ett ja?
Concetta.
Concetta?
Skulle du vilja dansa med vår nye vän?
Givetvis.
Bra. Roa er nu.
Om ni tillåter?
Tillbaka nu!
Tillbaka!
-Vem har befälet här? -Jag.
Undertecknat av överste Bombello.
Här. Ni kan fortsätta.
Släpp förbi dem!
Överste Bombello
önskar skriva till dig när han återvänder till Milano.
Skulle du tillåta det?
Va?
Jag borde kanske svara att du måste tillbaka till klostret.
Hur som helst är han greve. Han är ett gott parti.
Ja.
Om det inte vore så att jag ska tillbaka till klostret.
Vad var det där?
En tillrättavisning, fröken?
Skulle du i så fall tvinga kvar mig i Palermo i sommar
som du gjorde med Paolo?
I Paolos fall…
Han måste stanna för att hjälpa mig skydda vårt hus.
Han planerar lyckligt sin kontrarevolution.
Vi kunde kanske be honom planera ett lönnmord på Bombello.
Vad sägs?
Han skulle misslyckas och bli påkommen.
O ja, tveklöst.
Concetta. Kom, sätt dig.
-Vill du ha att dricka? -Nej, tack.
Vad hände med ögat?
Jag minns att du lovade att inte oroa dig.
Tvärtom, du bad mig att inte oroa mig, men jag lovade inget.
Jag måste rida tillbaka.
Bombello gav mig permission för att eskortera er,
sedan måste jag åter till truppen.
Tänker du någonsin på hur det hade varit om vi hade fötts någon annanstans
eller i någon annan tid?
Eller om vi aldrig hade fötts alls? Tänker du på det?
Har du blivit filosof nu?
Lyssna på mig. Återvänd inte till klostret.
Vi kunde rymma, du och jag.
Vi kunde ta två hästar, en båt och fara vart som helst,
vara de vi vill vara, tillsammans.
Vore det inte underbart?
Kan du föreställa dig det?
Jag kan prata med min pappa.
-Han skulle skjuta mig. -Han är inte så hemsk som han låtsas.
Snälla, gör det inte.
Vi kan inte rymma.
De är här nu!
Vår husbonde Prinsen är här!
Vakna! Kom ner!
Prinsen är här!
Borgmästaren!
Borgmästare Sedara, Prinsen är här!
Prinsen är här! Han är här! Äntligen!
-…och bär den. -Han är här!
Vår husbonde Prinsen är här!
-Vänta! -Ja?
-Kom hit. Du. -Ja.
-Gå och väck kapellmästaren. -Vad ska jag göra?
-Ge mig ordensbandet. -Vilket?
Det röda.
De kommer! Undan!
De kommer!
Flytta på er!
Spela, maestro!
Där är de!
Prinsen!
Prinsen, nu har ni lämnat våldet och hettan bakom er.
Här kommer ingen att besvära er.
Här finns inga politiska banditer, bara den vanliga sorten.
Signor Russo och hans män kan entledigas.
Russo, vad tror ni? Jag tror ni kan vända tillbaka.
Prinsen.
Herr borgmästare, ni har inte hissat några flaggor.
Varken den gamla eller den nya.
Nej, Prinsen. Jag tyckte att det var bättre att vänta.
Alla städer, vår också,
måste rösta om de önskar att förenas med fastlandet.
Med Italien.
Vi, de erövrade,
har ombetts ge vår åsikt om vi vill låta erövrarna stanna eller ge sig av.
De skulle ha frågat innan.
Då kunde vi sagt att det inte var värt besväret att resa hit.
-Flaggan. -Flaggan, ja.
-Den gamla. -Ja.
-Tills vidare. -Ja.
Ikväll, som brukligt är,
är ni inbjuden på middag hos oss.
Med er hustru.
Det vore en ära, Prinsen, men min fru är inte kry.
Hon kan inte ens ha öppna fönsterluckor om kvällen.
Varje år ger ni mig exakt samma svar.
-Jag börjar undra om er fru finns. -Givetvis gör hon det.
Med er tillåtelse kan jag ta med mig min dotter.
-Angelica? -Ja.
Hon är ett barn.
Hon är 18 år.
Jag är lika förbluffad som ni, Prinsen.
Varje dag tänker jag: "Är du min dotter?"
Ta med henne.
Aftonklädsel vore brukligt, men här håller vi inte på formerna.
Det har jag, Prinsen!
Prinsessan, donna Concetta.
Kära nån, som alla har vuxit!
-Borgmästaren. -Underbart.
Så underbart. Fortsätt ni.
-Välkomna. -Prinsen.
Det räcker! Stick hem nu!
Maestro! Det räcker! Sluta!
-Vi blir tio ikväll. -Utmärkt.
-Resan känns längre för varje år. -Jag hoppas vi hinner fräscha upp oss.
Ta det lugnt.
-Det är orättvist! Vänta på mig! -Kom, då!
Ja?
-Fader. -Concetta.
Jag måste tala med er.
Sätt er.
Bandaget är smutsigt.
-Jag behöver ett nytt. -Ja, don Tancredi.
-Hämta ett stycke silke. Vad som helst. -Naturligtvis.
Mina instinkter går emot allt jag någonsin lärt mig.
Concetta. Kroppen får inte segra över själen.
Det är en synd.
Då är min far en syndare?
Och ni också, som låter honom ljuga och därmed fortsätta synda.
Nej, Concetta, nej. Er fars själ är en sak.
Er är en helt annan sak.
Säg mig…
Den här känslan ni upplever,
är det inte bara… Hur kan jag uttrycka det?
Bara kroppsligt begär?
Nej.
Nej, det är…
Jag har aldrig känt något större,
och det åtföljs av det största lugn jag någonsin känt.
Den här ynglingen…
Vem är det?
Vad heter han?
Kan ni säga mig det?
-Ni måste berätta för don Fabrizio. -Nej, Prinsessan.
-En mor måste kunna… -Det måste ni!
Kommer det från mig tror han att jag planerar något.
Är inte det fallet, då?
Förlåt mig, Prinsessan.
Gå nu.
Vem är det?
-Ursäkta, Ers höghet. -Vad är det?
Fader Pirrone vill träffa er.
Nu? Kan han inte vänta?
Släpp in honom.
Låt bli, fader. Ni behöver inte rodna.
Under alla era år på seminariet måste ni ha sett mer än en.
Räck mig den stora handduken där.
Den där.
-Vad gör ni? -Förlåt, Ers höghet.
Då så…
Se så.
Spotta ut det nu. Bekänn. Vad är det som står på?
-Ers höghet, det gäller Concetta. -Vad är det med Concetta?
Hon öppnade sitt hjärta för mig gällande en fråga…
En fråga som plågar henne djupt.
-Kärleken plågar henne, Ers höghet. -Är Concetta förälskad?
Vem är hon förälskad i? Vem?
-Inte den där pompöse Bombello, väl? -Nej, Ers höghet.
Det är inte han.
Vem är det, då?
Vad i hela helvetet, säger ni?
Flickor faller för Tancredi likt mogna päron från träden.
Concetta vill ansluta sig till de där hopplösa flickorna.
Har du aldrig tänkt att han kan älska henne?
Lika hett som hon älskar honom?
Och att den kärleken kunde förändra honom och få honom att glömma de andra?
Du visste redan det här!
Jag har ögon.
Och orena tankar.
Jag vet inte, jag…
Jag betalar redan allt för pojken.
Han tömmer mitt bankkonto, och nu ska han ha Concettas hemgift.
Tänk inte på utgifterna, Fabrizio.
Tänk på förtjänsterna.
De är de bästa vi har.
Tillsammans kan de bli fanbärare för vårt liv
i den här nya staten som vi ännu inte känner.
Prinsen och prinsessan av Salina.
Dina arvingar.
Du skulle inte förlora dem förrän när du dör.
Och då skulle du finna tröst i att ha dem vid din sida
och i vissheten om ditt namn skulle leva vidare genom dem
och deras vackra barn.
Tanken på att Concetta ska gifta sig får mig att plötsligt känna mig skröplig.
Äsch…
Sedara här, borgmästaren som kommer
Med oss ska Angelica sitta, hans dotter
Hans eau de cologne hänger i luften tung
Herregud, Angelica, så ung!
-Hon lär behöva ett rejält bad. -Det var inte snällt sagt.
Bevare oss väl, här kommer heliga Concetta.
Caterina.
-God afton, kära kusiner. -Tancredi.
-God kväll. -Fader.
God kväll. Jag trodde du var borgmästaren.
Då hade vi känt hans eau de cologne!
Det räcker.
-God kväll, Tancredi. -God kväll, Concetta.
Kom.
Jag är skyldig dig en ursäkt. Det här äter upp mig inifrån.
Det jag sa häromdagen…
Jag skulle inte ha sagt det.
Nej. Jag är glad att du gjorde det.
Jag hade druckit, förstår du?
Tanken på att rymma var fel. Det var vansinne.
Jag pratade med fader Pirrone om det.
-Om oss? -Ja.
Den mannen är sämre på att bevara hemligheter än Francesco.
-Det var därför jag sa det. -Vad sa du?
Att jag älskar dig.
-God kväll. -God kväll.
Du är så vacker ikväll, mamma.
-Tack. -Hon är alltid vacker.
Ja, hon är alltid vacker.
Vi har hittat på en ny sång.
-Jaså? -Om borgmästare Sedara.
-Vill ni höra den? -Fader Pirrone tyckte om den.
Don Calogero Sedara och signorina Angelica Sedara.
-Prinsessan. -Don Calogero.
-Don Fabrizio. -Välkommen.
Angelica?
Angelica!
Det var länge sedan! Kom in, du är välkommen.
Hon har varit i Paris, donna Concetta.
Hon har lärt sig franska.
Jag minns henne inte så där.
Prinsen.
Hon är vacker.
Mycket vacker.
BASERAD PÅ "LEOPARDEN" AV G.T. DI LAMPEDUSA
Undertexter: Jessika Johansson