ГЕПАРД
ЧЕРВЕНЬ 1860
ПІСЛЯ ДВОХ МІСЯЦІВ БОЇВ ҐАРІБАЛЬДІ ЗАВОЙОВУЄ СИЦИЛІЮ
ОСТРІВ НЕЗАБАРОМ СТАНЕ ЧАСТИНОЮ
НОВОГО ІТАЛІЙСЬКОГО КОРОЛІВСТВА.
Перепрошую, пані.
А ще кілька тижнів тому
ви розстрілювали людей у цій формі.
Знаєте, як-то кажуть, княже:
«Міцне дерево гнеться від вітру».
Треба пристосовуватися до нових господарів.
А що там за історія з дозволами?
Дозволи на пересування.
Це.
На дворі літо,
а виїзди з міста перекриті.
Мені треба вивезти сім'ю в Доннафугату,
і потрібна ця перепустка, цей дозвіл.
Авжеж, чарівний палац Доннафугата!
Кришталево чисті струмки, гірське повітря.
Якомога далі від пекельної спеки цього окупованого міста.
Нічого надзвичайного в цьому немає.
Ми століттями це робимо.
Але вам потрібний мій дозвіл.
Ні!
Ваш підпис.
Так сталося,
що я більше нічого не дозволяю і не забороняю.
Тоді хто це робить?
Бачите того чоловіка з рудою бородою на коні?
Вам до нього?
Ура!
Танкреді!
-Танкреді! -Ми тут!
Танкреді!
За Італію!
Тассоні, Кавріаджі! Ідіть сюди!
Мій дядько, князь Саліна, Гепард.
І моя тітка Стелла, княгиня.
-Княже. -Княгине.
Вони думали, що тут не говорять італійською.
І якою мовою по-їхньому говорить Сицилія?
-Арабською! -Вас лише 1000?
Було. Зараз більше.
Що з твоїм оком?
Капітан Танкреді, тітонько.
Нічого страшного. Це мені не завадить.
Ідіть!
-Де вона? -Кончетто!
Пропустіть.
-Кончетто, усе добре? -Так.
Що стало з твоїм оком, Танкреді?
Не хвилюйся за мене. Обіцяй, що не будеш.
Хто ці люди?
В'язні.
В'язні зазвичай у в'язницях.
Армія генерала Ґарібальді звільнила їх.
-Заберімо мою сім'ю звідси. -Так.
Ходімо!
-Нам час іти. -Сідайте!
-К'яро, Катерино! Франческо! -Чекаємо в гості!
-Катерино? К'яро? -Сідайте!
Кончетто?
Дозвольте?
Прошу.
Побачимось.
Чому? Ти з нами не їдеш?
У нас із Танкреді є одна справа.
Фабріціо?
Падре, ходімо зі мною.
Для гарантії.
Бувай, Танкреді.
-Приїжджай до нас скоріше, кузене. -Звісно.
Поїхали.
Святкуймо!
З дороги!
Якби ми стикнулися з такими вояками, як князь,
-усі б загинули. -Це правда.
Підіймайтеся, отче. Хочу сповідати свої гріхи.
Бомбелло — командир передових підрозділів.
Якщо потрібний дозвіл, це до нього.
Звідки цей полковник?
З Мілану.
Спробую висловлюватися зрозуміло.
Спитаю арабською, якщо треба.
Упевнений, цього буде мало.
-Геть з дороги! -От хамло!
Я його переконаю. У кожного своя ціна.
Так, дядьку, але ці люди воювали не за гроші.
-Що ви робите? Припиніть! -Повернись!
Вони тут, бо вірили в це.
Це плащ, падре. У вас таких багато.
Відчиніть ворота!
Пропустіть нас!
Полковник Бомбелло.
Мій дядько, Гепард, князь Саліна.
Я чув, що ви граф.
Звертатися до вас за титулом?
Лейтенант Кавріаджі також граф, хоча так і не скажеш.
І лейтенант Тассоні теж.
Я за субординацію.
Війна ще триває, княже.
Я називаю це окупацією.
Перейду одразу до справи.
Я зі своєю родиною їду до нашого маєтку…
-Княже… -У Доннафугаті.
Ви нікуди не поїдете.
У сільській місцевості ще неспокійно.
Тут, у Палермо, так само.
Давайте до справи.
Якщо ви боїтеся за нашу безпеку,
я звільню вас від відповідальності, можу письмово.
Боюся, ви не маєте на це право.
Це мій острів.
А це моє місто.
Так, візьми мене! Ти такий красень, княже!
«Серце Ісуса, джерело всякої розради.
Серце Ісуса, жертва за наші гріхи».
Нічого не змінилося. Га?
Тут жінки так і ставлять горщики з базиліком на вікнах.
Як завжди й було.
І без сумніву їх бізнес із окупантами процвітає.
Гепард відчуває вторгнення?
Га?
Він покаже кігті?
Якщо Бомбелло не дасть мені дозвіл на виїзд до Доннафугати,
кігті мої він побачить.
Тобі погано тут зі мною?
Досить, закінчуй.
Прокидайтесь, падре!
Сподіваюсь, вас не пограбували й не розбестили.
Припиніть уже так витріщатися.
Я слабка людина. Це ясно.
І разом з тим я енергійний і палкий чоловік.
Як мене може задовольнити жінка,
яка щоразу після обіймів читає «Радуйся, Маріє»?
У нас п'ятеро дітей!
Я жодного разу не бачив її пупок, бо не дозволяє.
Ви хоча б сповідайтеся?
Гаразд.
Робіть, як знаєте.
Це ваша душа, не моя.
Але мене хоча б у свої справи не втягуйте.
Ось, повертаюся додому без плаща.
Варто було себе запитати, чи воно того варте.
Хіба ми їх щойно не перемогли?
І тепер жаримося, як на печі,
щоб вклонитися князю Бурбонському.
-Князь є князь, Тассоні. -Так, авжеж.
Ми всі тепер італійці.
Ну ж бо, що за кислі обличчя!
Яка тут краса, Танкреді.
Я ж тобі казав, Кавріаджі.
Дон Танкреді.
Ваш полковник хоче подолати цією зубочисткою?
Вітаю, пане Руссо!
Дуже жарко сьогодні.
І буде ще гарячіше.
Хлопці, заберіть коней!
Ваша Ясносте, для нас честь бути вашими гостями.
Не треба помпезності та церемоній.
-Це моя дружина. -Княгине.
Ось, Маріо.
А це біжить найпунктуальніша з моїх доньок, Кончетта.
Танкреді!
Тримай себе в руках.
Ласкаво просимо.
Дуже люб'язно, донна Кончетто.
Прошу.
-Танкреді. -Кончетто.
Полковник відправляв запрошення на наш бал.
Його не прийняли. Він засмутився.
Буде бал?
Батько тобі не казав? Що він робить цілими днями?
Він на нервах. Уже липень, а він досі тут.
І ти теж, Кончетто.
Ти до монастиря не збираєшся?
Допоки анархісти в місті, ні.
До речі, не дуже старайся, нехай вони ще побудуть.
Зроблю все можливе.
Ми приготували невеличкий фуршет. Нічого особливого.
Пригощайтесь.
-Вип'єте чогось? -Тістечка?
Звісно.
Не хвилюйся. Я вмовлю дядька.
Княже, я чув, що тут дивовижно, але…
Подобається?
Дуже подобається.
Хочете роздивитися ближче?
Ми вам допоможемо.
Звільніть цей столик і поставте сюди.
Маріо, постав туди стілець, як сходинку,
щоб полковник піднявся.
Прошу.
Це Янус.
Перший з богів.
Бог переходів.
Від війни до миру.
З одного життя в інше.
Коли бачиш щось усе життя,
перестаєш звертати на це увагу.
Цей палац увесь у фресках.
Усі наші будинки такі.
Фрески у Доннафугаті особливо відомі.
І як мені дістатися Доннафугати?
Вам потрібен дозвіл.
Бренді?
Княже, мушу визнати,
попри палючу спеку, це дивовижний острів.
Я хотів би поговорити про вашу відмову.
Нас вона засмутила, визнаю.
І генерал засмутився.
Великий Ґарібальді звертає увагу
на те, які вечірки відвідує моя родина?
Коли така сім'я, як ваша, вирішує кудись не йти, звісно.
Ми любимо бали, правда ж, Танкреді?
Але те що ви назвали захід «Балом визволення»,
не спонукає нас прийняти запрошення.
Багато інших відомих родин острова прийдуть.
Ми, сицилійці,
любимо нещирі заходи.
Не будьте таким! Я жартую!
Не сприймайте нас надто серйозно. Пам'ятайте про це.
Що ж, я тут нова людина.
Ось, що ми зробимо.
Ми з родиною відвідаємо Бал визволення.
А ви підпишете
нам дозвіл на поїздку в Доннафугату.
Княже, хіба ваша дружба не щира?
Абсолютно щира.
Але бачите, на цьому острові
дружба передбачає радість обміну послугами.
Ні, це створює прецедент.
Ваша вимога образлива.
Боже правий!
Я пропоную вам дружбу, а ви сприймаєте це за образу.
Капітане Танкреді, скажіть нашим хористам, що ми вже їдемо.
-Так, полковнику. -Перепрошую.
-Тітонько. -Танкреді.
-До зустрічі, дядьку. -Побачимось, синку.
Бувай, Танкреді.
Кончетто.
Донна Кончетто.
Було дуже приємно провести цей час у вашому домі.
Ми вам дуже раді.
Княгине.
Полковнику, попри вашу тевтонську незворушність,
ви гарна людина.
Приїжджайте, коли забажаєте.
Княже.
Ну що?
Поклич Бальзамо з його кравцями.
Вона завжди хоче сукні, як у мене.
Немає про що сперечатися.
-У мене буде найкраще вбрання. -Красива.
Тобі справді до лиця, Кончетто.
Що скажеш, Кончетто?
Колір нормальний.
Тобі не здається, що вона трохи як на дівча?
Бальзамо,
вдягни її як панночку, а не маленьку дівчинку!
Добре, княже.
Заберіть.
Катерино, твоя черга.
-Ні, зараз я! -К'яро!
К'яро, обережно.
Як завжди!
До нас ставлення, як до пережитку минулого.
Ми ще маємо їм лестити.
Паоло, я був на сотнях балів,
у людей, які мені не подобаються.
Так зберігають мир.
Будете їм вклонятися.
Що?
Будете їм вклонятися.
Ні, це вони будуть мені вклонятися.
Після зняття мірок без солодощів.
Їстиму, скільки схочу!
А якщо вони захочуть зробити з вашої доньки повію?
Ви бачили, як полковник дивився на Кончетту.
-Я знаю, ви бачили. -Досить!
-Мовчіть! -Як ви, отче?
Завжди мовчите, навіть коли князь відвідує свою шльондру!
Вибачте, мамо.
Усі, вибачте.
Продовжуйте роботу, Бальзамо.
Вибач, Катерино.
Княже!
Я думав, ви відхилили запрошення.
Мудро зробили, що прийшли.
Добрий вечір, губернаторе.
Руссо.
Сподіваюся, твої справи все краще.
Повільно та неухильно.
Добре.
Дядьку, полковник дуже радий, що ви приїхали.
Дядьку, чому ніхто не танцює?
Прийняти запрошення — це одне,
а розважатися й насолоджуватися цим — зовсім інше.
Сеско, потанцюй з Кончеттою.
Нумо, роби, як кажу.
Знайди партнерів для своїх кузин.
-Зараз, дядьку. -Молодших офіцерів!
Він витріщається на тебе, відколи ми тут.
Тассоні, Кавріаджі, ідіть за мною.
Танцюватимемо?
К'яро, Катерино…
Так, тато.
Випий, синку. Випий.
Танкреді, Кончетто. Потанцюєте?
Ти не міг би попросити його не витріщатися так на мене?
Скільки разів ми з тобою танцювали?
Один. Зараз.
Не може бути.
Так, я б запам'ятала.
Якщо ти робиш те, що я думаю,
ти зриваєшся на Паоло, за те, що він бачить тебе наскрізь.
Я зриваюся?
Наскільки пам'ятаю, це ти дала йому ляпаса.
Поглянь на нього. Він би з'їв свої медалі
за можливість торкнутися її руки.
У батька є жінка в місті.
А ти не здивований.
Не здивований, Кончетто.
Мене дивує, що ти про це знаєш.
Усі знають. Але, схоже, ніхто не проти.
Він Гепард. Це він вирішує, як влаштований цей світ.
І ми просто маємо на це покладатися?
Так, щось таке.
Я розумію, чому Бомбелло витріщається на тебе.
Принесу нам шампанського.
-Княже. -Чудовий вечір!
Ідеальний результат, полковнику.
Ви з вашою родиною прикрасили його.
Мені цікаво…
Ви дозволите мені потанцювати з вашою донькою Кончеттою?
Так, звісно!
Але спочатку скажіть мені дещо.
Ви досі рішуче налаштовані відмовити мені
в цьому маленькому жесті дружби?
Нумо, полковнику. Таке напруження!
І все через один підпис?
Це означає — так?
Кончетта.
Кончетто?
Хочеш потанцювати з нашим новим другом?
Звісно.
Добре. Ідіть танцюйте.
Можна?
Відійдіть!
Хто тут головний?
Я.
Підписано полковником Бомбелло.
Тримайте. Проїжджайте.
Дайте дорогу!
О!
Полковник Бомбелло
хотів би написати тобі, коли повернеться до Мілану.
Дозволиш йому?
Га?
Може, мені сказати йому, що ти мусиш повернутися в монастир?
Він граф.
Гарна партія.
Так.
Якби не той факт, що я повертаюся в монастир.
Що це було?
Ви мені дорікаєте, юна леді?
Якщо так, ви би змусили мене залишитися в Палермо на літо,
як було з Паоло?
Щодо Паоло…
потрібно, щоб він залишався там і захищав наш будинок.
Він щасливий, планує контрреволюцію.
Може попросимо його спланувати вбивство Бомбелло.
Що скажеш?
Думаю, він усе зіпсує і його спіймають.
О, це точно!
Кончетто.
Посидь зі мною.
Вип'єш?
Ні, дякую.
Що з твоїм оком, Танкреді?
Пам'ятаю, ти обіцяла не хвилюватися за мене.
Ти помиляєшся. Ти просив мене,
але я ніколи не обіцяла.
Я мушу повертатися.
Бомбелло дозволив мені супроводжувати вас у Доннафугату.
А потім я мушу повернутися.
Ти замислювалася над тим, що було б,
якби ми народилися в іншому місці,
або в інший час?
Або якби ми взагалі не народилися. Думала про це?
То ти тепер філософ?
Кончетто, послухай мене.
Не повертайся в монастир.
Ми можемо втекти, удвох.
Можемо взяти коней, човен і поїхати куди завгодно,
стати тими, ким хочемо стати, разом.
Уявляєш, як чудово буде?
Уявляєш, Кончетто?
Я можу поговорити з батьком.
Він мене вб'є.
Він не такий жахливий, яким здається.
Прошу, не роби цього.
Ми не можемо втекти, Танкреді.
Їдуть!
Наш князь приїхав!
Прокидайтеся! Спускайтеся!
Князь приїхав!
Голово!
Голово Седара, князь приїхав!
Наш князь приїхав! Він приїхав! Нарешті!
-…і несіть один. -Він тут!
Наш князь приїхав!
-Гей! -Що?
-Іди сюди. Ти. -Так.
-Розбуди диригента. -Що мені робити?
-Дай мені пояс. -Який?
Червоний.
Вони їдуть! Не стійте!
Вони їдуть!
Розійдіться!
Маестро, грайте!
Вони тут!
Княже!
Княже, насилля і спека залишилися позаду.
Тут вас ніхто не переслідуватиме.
Тут немає політичних бандитів, лише традиційні.
Пана Руссо з його людьми можна звільнити.
Руссо, що скажеш? Гадаю, ти можеш іти.
Княже.
Голово, ви не підняли жодного прапора,
ані старого, ані нового.
Так, княже.
Вирішив, що краще почекати.
Кожне місто, у тому числі й наше,
має проголосувати за те, чи хочемо ми
об'єднатися з материком.
З Італією.
Нас, завойованих,
запитують, чи хочемо ми,
щоб наші завойовники залишилися.
Варто було спочатку спитати.
Ми б сказали їм, щоб вони взагалі не приходили.
-Прапор. -Так, прапор.
-Старий. -Так.
-Поки що. -Так.
Сьогодні ввечері, за традицією,
ми запрошуємо вас повечеряти з нами.
З вашою дружиною.
Для мене це честь, княже.
Але моя дружина нездужає.
Навіть вночі не може віконниці відчинити.
Щороку у вас одна й та сама відповідь.
Я вже сумніваюся, що у вас є дружина.
Авжеж є, княже!
З вашого дозволу я прийду з дочкою.
-З Анжелікою? -Так.
Вона дитина.
Їй 18 років.
Я здивований не менше за вас, князю.
Дивлюся на неї й думаю: «Ти моя донька?»
Приходьте з нею.
Тут ми не дотримуємося церемоній, вдягніться без формальностей.
Добре, княже.
Княгине. Донна Кончетто.
Боже, як вони виросли!
-Голово. -Чарівно!
Чарівно! Прошу, проходьте.
-Ласкаво просимо. -Княже.
Досить! Ідіть додому!
Маестро! Досить! Припиніть!
-Вечеря на десятьох. -Дуже добре.
З кожним роком їхати наче довше.
Сподіваюся, у нас буде час освіжитися.
Не лети так!
-Нечесно! Чекай мене! -Ну ж бо!
Так?
-Падре. -Кончетто.
Мені треба з вами поговорити.
Сідайте.
Пов'язка брудна.
Мені потрібна чиста.
Так, доне Танкреді.
Принеси мені шовковий пояс, будь-який.
Добре.
Мій інстинкт бореться з усім, чого мене вчили.
Кончетто, тіло
не може переважити над душею.
Це гріх.
Тоді мій батько грішник, так?
І ви також,
коли дозволяєте йому брехати та грішити.
Ні, Кончетто, ні.
Душа твого батька — це одна річ.
Твоя душа — це зовсім інше.
Скажи мені,
ці емоції,
які ти відчуваєш,
це не просто,
як би це сказати,
фізичне бажання?
Ні.
Ні, це…
Це найсильніше хвилювання
і найбільше відчуття спокою, яке я колись відчувала.
Цей хлопець…
хто він?
Як його звуть?
Розкажеш мені?
-Ви маєте розповісти дону Фабріціо. -Ні, Княгине.
-Упевнений, що мати… -Ви мусите!
Якщо я розповім, подумає, що я щось задумала.
Хіба це не так?
Вибачте, княгине.
Ідіть.
Хто там?
-Вибачте, Ваша Ясносте. -Що таке?
Падре Пірроне просить його прийняти.
Зараз? Не може почекати?
Впустіть його.
Не будьте таким, падре. Не червонійте.
За всі ті роки в семінарії
ви не могли такого не бачити.
Подайте мені той великий рушник.
Он той.
-Що ви робите? -Вибачте, Ваша Ясносте.
Тож…
Що там?
Розказуйте.
Зізнавайтесь. Що відбувається?
Ваша Ясносте, це стосується Кончетти.
Що таке з Кончеттою?
Вона вилила мені свою душу. І є одне питання…
яке дуже сильно її мучить.
Сердечні муки, Ваша Ясносте.
Кончетта закохалася?
У кого вона закохалася? Хто він?
Не той зарозумілий Бомбелло?
Ні, Ваша Святосте.
Не він.
Хто тоді?
Ти що таке кажеш?
Дівчата бігають за Танкреді табунами.
Кончетта хоче опинитися серед цих нещасних.
Ти не думав, що він теж може її кохати?
І так само сильно, як і вона.
І що ця любов може його змінити
і він може забути про інших?
Ти не зараз про це дізналася!
У мене є очі, Фабріціо.
І викривлений розум!
Не знаю, я…
Я вже плачу за все для цього хлопчика.
Він спустошив мій рахунок, а тепер придане за Кончетту дай.
Не думай про ціну, Фабріціо.
Подумай про вигоду.
Вони найкращі, які у нас є.
Разом вони можуть стати прапороносцями
нашого життя у цій новій державі.
Князь і княгиня Саліна.
Твої спадкоємці.
Ти не втратиш їх до самої смерті.
Будеш тішитися, що вони поруч,
і будеш упевнений, що вони про тебе ніколи не забудуть,
як і їхні красиві діточки.
Коли думаю, що Кончетта одружиться,
раптом почуваюся дряхлим.
Що ж…
Тут Седара, голова, на якого ми чекаємо
З нами буде сидіти його дочка Анжеліка
Його одеколон буде у повітрі.
Боже мій, Анжеліка!
Її треба добре вимити.
Це недоброзичливо.
О Господи. Прийшла Свята Кончетта.
Катерино!
-Добрий вечір, кузени! -Танкреді.
-Добрий вечір. -Падре.
Добрий вечір, кузене. Я думав, що це голова.
Ми б носом відчули його прихід!
Досить!
Добрий вечір, Танкреді.
Добрий вечір, Кончетто.
Ходімо зі мною.
Я маю перепросити.
Це з'їдає мене живцем.
Те, що я казав того дня…
я не повинен був.
Ні. Я рада, що ти сказав.
Кончетто, я був п'яний. Розумієш?
Утекти — це погана ідея. Це дурість.
Я говорила з падре Пірроне.
-Про нас? -Так.
Цей чоловік ще гірше зберігає таємниці, ніж Франческо!
Тому я йому і сказала.
Що ти йому сказала?
Що я тебе люблю.
-Добрий вечір. -Добрий вечір.
Мамо, ви сьогодні дуже гарна.
-Дякую. -Вона завжди гарна.
Так. Вона завжди гарна.
Я написав нову пісню.
-Справді? -Про голову Седара?
-Хочете послухати? -Падре Пірроне оцінив.
Дон Калоджеро Седара
і синьйорина Анжеліка Седара.
Княгине.
Доне Калоджеро.
-Дон Фабріціо. -Ласкаво просимо.
Анжеліка?
Анжеліка!
Давно не бачилися! Проходь, будь ласка.
-Вона була в Парижі, донна Кончетто. -О!
Вивчала французьку.
Не такою я її пам'ятаю.
Княже.
Вона красуня.
Красуня.
ЗА МОТИВАМИ «ГЕПАРД» ДЖУЗЕППЕ Т. ЛАМПЕДУЗА
Переклад субтитрів: Олена Гердова