ГЕПАРД ЕПІЗОД 2
ЧЕРВЕНЬ 1860 РОКУ
ПІСЛЯ ДВОХ МІСЯЦІВ БОЇВ ҐАРІБАЛЬДІ З "ТИСЯЧЕЮ" ЗАВОЙОВУЮТЬ СИЦИЛІЮ.
ОСТРІВ ОТ-ОТ СТАНЕ ЧАСТИНОЮ НОВОГО КОРОЛІВСТВА ІТАЛІЯ.
Це просто вражає!
Дозвольте, синьйоро.
Подумати лише, ще кілька тижнів тому ви…
за носіння цих кольорів ви наказували розстрілювати.
Ну… ви ж знаєте, як у нас кажуть: "Міцне дерево… від вітру гнеться".
Мусимо пристосуватися до цих нових правителів.
Слухайте, а що це за історія з дозволами? Із дозволами на подорожі.
А!
Літо настало, але всі виїзди з міста чомусь перекриті.
Я маю відвезти свою родину в Доннафуґату, але в мене вимагають дозвіл,
якусь перепустку.
Ну звісно, ​​чарівний палац Доннафуґати! Кришталеві ручаї, гірське повітря…
Якнайдалі… від пекельної спеки цього
міста в окупації.
У цьому зовсім немає нічого дивного. Ми їздимо туди щоліта вже багато століть.
Але для цього вам мій дозвіл потрібен.
Ні! Лише ваш підпис.
Відтепер…
уже не в моїй владі щось дозволяти чи забороняти.
А в кого ця влада?
Бачите того рудобородого вершника?
Хай живе Ґарібальді!
Хай живе генерал!
У нього.
Віва! Віва!
Це ж Танкреді!
-Танкреді! Ми тут! -Танкреді!
Танкреді!
За Італію!
Тассоні, Кавріаґі! Ходіть! Ходіть!
Мій дядько, князь Саліна, Гепард. І моя тітка Стелла, княгиня.
Князю.
Княгине.
Уявляєте, вони думали, що ми тут не італійською розмовляємо.
А яка мова, вони думали, на Сицилії?
Арабська.
Чи правда, що вас лише тисяча?
Була тисяча, а зараз значно більше.
Танкреді, що з твоїм оком?
"Капітане Танкреді", тітонько. Це пусте і не завадить мені марширувати.
Де вона?
Кончетто!
Кончетто, все гаразд?
Так.
Що сталося з твоїм оком, Танкреді?
Не хвилюйся за мене. Обіцяй, що не будеш.
Хто ці чоловіки?
Це в'язні, князю.
В'язні мають сидіти у в'язниці.
Але генерал Ґарібальді звільнив їх усіх.
Забери мою родину звідси.
Ходімо!
-Ми маємо йти. -Дівчата, швидше.
Ходімо, дівчата.
Катеріно! К'яро!
Кончетто!
Можна?
Звісно.
Побачимося.
Як це? Ти не їдеш?
У нас справи із Танкреді.
Які ще справи?
Пірроне, ходіть зі мною. Як гарантія!
Арівідерчі, Танкреді.
Приїжджай провідати нас.
Неодмінно.
Все, їдьмо!
Хай живе об'єднана Італія!
Ану геть з дороги!
Якби ми зіткнулися з армією таких солдатів,
як князь, то давно б уже були мертвими.
Піднімайтеся до мене, любий падре!
Бомбелло – командувач передового загону. Дозволи підписує саме він.
Звідки родом цей полковник?
Він міланець.
Я так чи інакше отримаю цей дозвіл. Якщо треба спитаю його арабською.
Навряд чи це вам допоможе.
Відійдіть! Геть з дороги!
Я переконаю його. Кожен має свою ціну.
Так, дядьку, але воювали тут всі зовсім не за гроші.
Гей! Що ти собі дозволяєш?
Що це ти робиш?
-Ходімо вже, досить! -Ану поверніться!
Вони тут, бо вірять у це, дядьку.
Відчиніть браму!
Впустіть нас, чого ви нас не пускаєте?!
Полковнику Бомбелло.
Мій дядько, Гепард, князь Саліна.
Мені сказали, що ви граф. Чи можу я звертатися до вас за титулом?
Лейтенант Кавріаґі також граф. Хоча з його манер і не скажеш.
І лейтенант Тассоні так само. Тому краще використовувати
наші армійські звання. Війна ще триває, князю.
Я волію називати це "окупацією". Перейду одразу до справи. Моя родина…
-щоліта їздить до нашого маєтку… -Князю…
… у Доннафуґату.
Ніхто нікуди не поїде. У селах досі… триває повстання.
А! Але ж тут, у Палермо, ситуація не відрізняється.
Повернімось до суті. Якщо ви хвилюєтесь за нашу безпеку,
я звільняю вас від відповідальності. У письмовій формі.
Боюся, що ви не маєте на це права.
Цей острів належить мені.
А мені належить місто.
Так, візьміть мене. Який ви спраглий, князю!
Серце Ісуса, джерело всякої розради, помилуй нас. Серце Ісуса, жертво за
-грішників, помилуй нас. -Візьміть мене!
По суті, нічого не змінилося. Мм?
Тут жінки досі виставляють на вікна горщики з базиліком. Як завжди.
І, без сумніву, непогані гроші заробляють із загарбниками.
Мм.
Невже Гепард почувається захопленим? Мм?
Чи покаже він пазури? М?
Якщо Бомбелло не дасть мені дозволу поїхати
в Доннафуґату, доведеться їх показати.
Невже вам тут зі мною погано? М?
Мені час їхати.
Прокидайтеся, падре!
Сподіваюся, до вас тут ніхто не чіплявся.
Припиніть так на мене дивитися.
Я поза сумнівом слабкий чоловік. Але я ще й енергійний… і пристрасний.
Хіба я можу задовольнитися жінкою,
яка після кожних обіймів читає молитву "Богородице Діво"?
У нас п'ятеро дітей! А вона мені жодного разу навіть
свій пуп не показала.
Може, ви хоча б сповідалися?
Добре. Добре. Робіть, як знаєте. Це ваша душа.
Але хоча б припиніть вплутувати мене в свої справи.
Ось, вертаюсь додому без годинника!
Подумайте, невже це справді того варте? Хіба ми їх не завоювали?
І все одно ми їдемо в цьому пеклі, щоб вклонитися князю Бурбонів.
Князь є князь, Тассоні.
Авжеж.
Зрештою, тепер ми всі італійці.
Не відставайте, ледацюги!
Все це просто вражає, Танкреді.
Я ж казав тобі, Кавріаґі.
Доне Танкреді, ваш полковник хоче впоратися
з нами цією зубочисткою?
Синьйоре Руссо, бонджорно!
Бачу, сьогодні дуже спекотно.
А стане ще спекотніше.
Хлопці, заберіть коней!
Ваша вельможносте, для нас честь бути вашими гостями.
Прошу, жодних церемоній. Це моя дружина.
Княгине.
Біжу.
А ось іще одна донька, найпунктуальніша, Кончетта.
Танкреді!
Контролюй себе.
Ласкаво просимо.
Дуже дякую, донно Кончетто.
Прошу.
Танкреді.
Кончетто. Полковник надіслав запрошення на наш бал,
яке було відхилено. Він засмутився.
Який бал?
Хіба твій батько не сказав вам? Чим він тут цілий день займається?
Нервується. Вже майже липень, а ми й досі тут.
Ти теж тут Кончетто. Ти не їдеш в монастир цього року?
Ні, поки в місті панує анархія. Прошу, ви там не надто старайтеся,
щоб вона панувала й надалі.
Я зроблю все можливе.
-Неймовірно, ваш маєток просто казковий. -У нас був невеличкий фуршет, нічого
особливого. Будь ласка, пригощайтеся.
Хочете тістечок?
-Так, звісно, дякую. -Не хвилюйся, Кончетто. Я його переконаю.
Пригощайтеся. Вони всі дуже смачні.
Сицилійська випічка відома у всьому світі.
Князю, я чув, що тут є справжні дива, але…
Подобається?
Дуже. Так.
Хочете подивитися зблизька?
Ми це зараз… організуємо. Заберіть, будь ласка,
цей столик звідси і поставте його он туди.
Маріо, підсунь до нього стілець. Використаємо його як сходинку.
Тоді полковник зможе стати на столик.
Прошу.
Це Янус.
Перший з богів.
Бог переходів.
Від війни до миру. Від… одного життя до іншого.
Коли живеш із чимось просто під носом, за якийсь час перестаєш це помічати.
У цьому палаці повно фресок.
Як і у решті наших будинків, мушу сказати.
Особливо вражають фрески в палаці Доннафуґати.
Як мені дістатись Доннафуґати?
Вам знадобиться дозвіл.
Бренді?
Va' pensiero
sull'ali dorate!
Va', ti posa sui clivi,
-sui colli! -Князю, мушу сказати, що, попри…
жахливу спеку, на цьому острові багато чудес.
А тепер я хотів би знову поговорити про вашу
відмову. Маю сказати, це нас засмутило. Це засмутило Генерала.
Великий Ґарібальді звертає увагу на те, які вечірки відвідує моя сім'я?
Коли така сім'я, як ваша, відмовляється від запрошення… то звісно.
Ми любимо бали. Чи не так, Танкреді? Одначе… назвавши його "Балом визволення",
ви дуже ускладнюєте для нас прийняття запрошення.
Там будуть присутні… багато інших почесних родин острова.
Ми, сицилійці… полюбляємо нещирі прийоми.
Не будьте ви таким! Я жартую! Не варто сприймати нас аж надто серйозно.
Гм… Я ще до цього не звик.
Ось що ми зробимо. Ми усією родиною приїдемо
на ваш "Бал визволення".
Але натомість ви підпишете наш дозвіл на поїздку в Доннафуґату.
Князю, хіба наша з вами дружба не щира?
Вона абсолютно щира. Але на цьому острові дружба,
крім усього іншого, передбачає… обмін послугами.
Ні. Це створить прецедент. І це образливо.
Боже милий! Я пропоную вам свою дружбу, а ви сприймаєте це як образу.
Капітане Танкреді, скажіть нашим людям, що репетиція хору на сьогодні завершена.
Так, полковнику.
Перепрошую.
O mia patria!
-Я сумуватиму. -Я теж.
-Тітко. -Танкреді.
До зустрічі.
До зустрічі, синку.
Арівідерчі, Танкреді.
Кончетто.
Донно Кончетто…
Мені було дуже приємно провести цей короткий час у вашому домі.
Вам завжди будуть раді тут.
Княгине.
Полковнику, незважаючи на вашу тевтонську жорсткість,
ви хороша людина. Приходьте коли завгодно.
Князю…
Сеньйоре Руссо.
То що?
Шліть когось по Бальсамо… і його кравчинь.
-Вона хоче такі сукні, як в мене. -Дуже гарно.
Вона дуже личить тобі, Кончетто. Так.
А ти що думаєш, Кончетто?
Колір не подобається.
Він гарний. І личить.
Тобі він теж личить.
-Як на мене, він… якийсь дитячий. -Я хочу пошити таку саму, тільки синю.
Гм.
От тільки не знаю, який обрати відтінок. Може лазуровий,
небесно-блакитний? Франческо, а ти як гадаєш?
Бальсамо, одягни її як молоду жінку, а не як маленьку дівчинку!
-Обери волошковий. Це твій колір! -Я згодна!
-Кажу тобі, ось побачиш. -Ось так. Обережно.
Добре.
-Катеріно, тепер ви. -Так, вже йду.
-Ні, ні, Катеріно, моя черга! -К'яро!
К'яро, обережно!
Ти як завжди.
Вони ставляться до нас так, ніби ми вже минуле,
й нам лишається тільки лестити їм.
Паоло, за своє життя я побував на сотнях балів, влаштованих людьми,
які мені не подобалися.
Ось так.
Це спосіб збереження миру.
Ти їм вклонишся.
Га?
Ти їм вклонишся.
Ні, це якраз вони вклоняться мені.
І досить їсти солодке. З тебе мірки знімають.
Я їстиму, скільки захочу! Зробите мені бантики такого ж кольору?
А що, як ці заколотники захочуть зробити з твоєї доньки повію?
Ти ж бачив, як полковник дивився на Кончетту.
Я знаю, ти бачив.
Паоло, досить! Помовч!
Як ви, падре Пірроне? Завжди мовчите… навіть коли князь відвідує… свою шльондру!
Вибач, мамо. Вибачте, усі.
Повертайтесь до роботи, Бальсамо.
Вибач, Катеріно. Твоя черга.
Князю! Я гадав, ви відхилили запрошення. Це дуже мудре рішення.
Добрий вечір, губернаторе.
Запевни мене, що ви вже почали обчищати цього чоловіка.
Повільно, але впевнено.
Добре.
Дядьку, полковник у захваті, що ви прийшли.
Дядьку, а чому ніхто не танцює?
Одне діло – прийняти запрошення, і зовсім інше… отримати щире задоволення.
Ческо, потанцюй з Кончеттою. Швидше. Роби, що я кажу.
Іди знайди пари для своїх двох кузин.
Вже йду, дядьку.
Молодших офіцерів!
Він не відводить від тебе очей.
Тассоні, Кавріаґі, за мною.
Ходім.
К'яро, Катеріно…
Так, тату.
Пий, синку. Пий.
Танкреді, Кончетто. Ідіть потанцюйте.
Це буде непристойно попросити його припинити витріщатися?
Кончетто, скільки разів ми танцювали разом?
Один. Зараз.
Ні, не може бути.
Так. Я б запам'ятала.
Якщо ти робиш те, що я думаю… ти накинувся на Паоло тільки через те,
що він бачить тебе наскрізь.
Я накинувся? Це ти дала йому ляпаса, наскільки я пам'ятаю.
Поглянь на нього. Та він би всі свої медалі погодився
з'їсти за один дотик її руки.
Мій батько має коханку.
Ти геть не здивований.
Ні, не здивований, Кончетто. Але мене дивує те, що ти про це знаєш.
Усі про це знають. Але, схоже, всім байдуже.
Кончетто, він Гепард. Він із тих, хто керує світом.
А ми всі маємо просто стояти позаду, так?
Так. В якомусь сенсі так.
Я не можу засуджувати Бомбелло за те, що він зачарований.
Я принесу два келихи шампанського.
-Князю… -Який чудовий вечір!
Ідеальний результат, полковнику.
Ви та ваша родина вшанували нас.
Хочу спитати… чи дозволите мати честь потанцювати
з вашою донькою Кончеттою?
О, так! Звичайно! Та спочатку я маю запитати у вас дещо.
Ви й досі сповнені рішучості відмовити мені… в маленькому жесті дружби?
Облиште, полковнику. Така метушня… через простий підпис?
Отже "так"?
Ах, Кончетта.
Кончетто. Ти не проти потанцювати… з нашим новим другом?
Залюбки.
Добре, розважайтесь.
Дозвольте?
Дорогу!
Хто тут головний?
Я.
Тут підпис полковника Бомбелло.
Прошу. Проїжджайте.
Дорогу!
А!
Полковник Бомбелло… хотів би написати тобі,
коли знову буде в Мілані.
І ти йому дозволиш?
Я міг би сказати, що ти повертаєшся в монастир.
Гм? Одначе він граф. Він гідна партія.
Так.
От тільки доведеться вернутися в монастир.
І що це? Це був докір, синьйорино?
Якщо й так, то що,
змусив би мене лишитись у Палермо на літо,
як Паоло?
Що стосується Паоло… мені просто треба,
щоб він залишався в будинку
і захищав його.
Він там щасливий, планує контрреволюцію.
Може, попросимо його спланувати… вбивство Бомбелло. Як гадаєш?
Я думаю, він усе зіпсує, і його спіймають.
Це точно. Так і буде!
Кончетто. Ходи, сідай.
Може, вип'єш?
Ні, дякую.
Що сталося з твоїм оком, Танкреді?
Начебто ти мені обіцяла не хвилюватися.
Ти помиляєшся. Ти просив мене не хвилюватися,
але я нічого не обіцяла.
Кончетто, я маю повернутися…
Бомбелло дозволив мені супроводжувати вас у Доннафуґату, але потім я мушу вертатися.
Кончетто, ти колись замислювалась над тим, що було б, якби ми народилися не там,
де народилися? Або якби ми взагалі не народилися
з якоїсь причини? Ти колись думала про це?
То ти тепер філософ, значить.
Кончетто, послухай. Не вертайся в монастир.
Ми могли б утекти, Кончетто. Удвох.
Ми могли б узяти двох коней, човен… і вирушити куди завгодно, бути тими,
ким хочемо бути. Разом.
Ти можеш це уявити?
Тільки уяви, Кончетто.
Я поговорю з батьком.
Кончетто, він мене застрелить.
Він не такий страшний, яким хоче здаватися.
Прошу тебе, не роби цього.
Ми не можемо втекти, Танкреді.
Їдуть! Наш князь уже тут! Прокидайтеся! Ідіть! Швидко! Князь приїхав! Князь тут!
Мере! Мере Седара! Князь приїхав! Наш князь приїхав! Він уже тут! Нарешті!
-…Ось п'ять і ще один. -Він тут! Він тут! Наш князь приїхав!
-Гей! -Так.
-Іди сюди. Ти… -Так.
-Іди розбуди капельмейстера. -Що робити?
Дай мені пов'язку.
Котру з них?
Червону.
Вони тут, нарешті!
Вони вже їдуть! Вже їдуть! Геть… Маестро, грайте! Грайте вже!
Вони вже тут! Приїхали!
Князю!
Князю, насильство і спека тепер позаду. Тут вас не переслідуватимуть, князю.
Тут немає політичних бандитів, лише традиційні.
Синьйора Руссо і його людей можна вже відпустити.
Руссо. Ти чув? Ви можете бути вільні.
Князю.
Мере, ви не підняли жодних прапорів, ні старих, ні нових.
Ну, е-е, князю, я подумав, що краще почекати.
Е-е Кожне місто, зокрема наше,
має проголосувати,
чи хочемо ми об'єднуватися з материком,
з Італією.
Нас, переможених, запитують, чи хочемо ми, щоб наші завойовники залишились тут,
чи пішли звідси.
Їм варто було поставити нам це питання, перш ніж приходити сюди.
Ми б тоді позбавили їх потреби вторгатися до нас!
Прапор.
Старий прапор.
-Так. Так. -Поки що.
Так.
Сьогодні ввечері, мере, ви,
як завжди, запрошені до нас на вечерю.
Разом з дружиною.
Це було б честю, князю… але моя дружина захворіла.
Ми навіть не можемо відчинити віконниці ввечері.
Щороку… ви відповідаєте мені одне й те саме…
Я вже сумніваюся, чи ваша дружина існує.
Н-ну звісно вона існує, князю! Але… з вашого дозволу,
я можу прийти разом із донькою.
Анджелікою?
-Так. -Вона ж дитина.
О, їй вісімнадцять.
Я вражений так само, як і ви, князю. Дивлюсь на неї й не вірю,
що вона вже виросла.
Приводьте її. Хай надіне вечірню сукню, але ми тут не дотримуємося церемоній.
Є така! Є така, князю! Княгине, донно Кончетто!
Ви всі… ви вже зовсім дорослі!
-Мере. -Як чудово! Неймовірно!
Просто прекрасно! Прошу, сюди.
-Ласкаво просимо! -Як справи?
Вітаю.
Досить! Досить! Досить! Маестро, досить! Досить вже!
Вечеря на десять персон.
Звичайно.
Подорож з кожним роком здається довшою.
Сподіваюся, у нас буде час освіжитись.
Я так втомілася…
-Обережно! -Все гаразд, я цілий.
Так нечесно! Почекай на мене!
Доганяй!
Так.
Падре.
Кончетто.
Я хочу з вами поговорити.
Сідай, будь ласка.
Ця пов'язка брудна.
Мені потрібна чиста.
Так, доне Танкреді.
Принесіть мені шовковий пояс абощо. М?
Звичайно.
Мої інстинкти суперечать усьому, чого мене вчили.
Кончетто, тіло не має… переважати над душею.
Це гріх.
Тоді мій батько грішник, чи не так? Так само, як і ви…
тому що ви мовчите й дозволяєте йому грішити далі.
Ні, ні, ні, ні, ні, Кончетто, ні. Душа твого батька – це одне…
а твоя душа – зовсім інше.
А хіба…
ці емоції… які ти відчуваєш… Хіба йдеться… не просто… про фізичне бажання?
Ні.
Ні, це…
найглибша емоція… найбільше відчуття спокою,
яке я колись переживала.
Гм.
А цей твій хлопець… хто він?
Ім'я.
Ти можеш назвати ім'я?
Розкажіть це дону Фабріціо.
Ні, княгине…
-Нехай би краще матір… -Ви мусите! Якщо скажу я, він
подумає, що я щось замислила.
А хіба це не так?
Вибачте, княгине.
Ідіть.
Хто там?
Вибачте, Ваша вельможносте.
Що таке?
Падре Пірроне… хоче поговорити з вами.
А це… не почекає?
Впускайте його.
Та припиніть, падре. Не треба червоніти. За всі ці роки в семінарії… ви, напевно,
всякого надивилися. Подайте мені того великого рушника.
Он того.
Що це ви робите?
Вибачте, Ваша вельможносте.
Ну… Кажіть… Що там у вас? Зізнавайтеся. Що відбувається?
Ваша вельможносте, йдеться про Кончетту.
А що не так із Кончеттою?
Вона вилила мені свою душу… з приводу того…
що вже давно непокоїть і турбує її.
-Кохання її мучить, князю. -Кончетта закохана?
У кого вона закохана? В кого? Невже в цього пихатого Бомбелло?
Ні, точно ні… Йдеться не про нього.
А в кого тоді?
Боже мій!!!
Дівчата падають перед Танкреді, як стиглі груші з дерева.
Кончетта хоче поповнити лави цих безнадійних дівчат?
А ти не думаєш, що він теж її кохає?
Можливо, так само палко… як і вона його. І що кохання змусило його змінитись…
і забути про інших.
Ти що, вже знала про це?
Я не сліпа, Фабріціо.
А ще ти дуже лукава.
Я не знаю… Цей хлопець і так спустошує
мій банківський рахунок, а тепер йому ще й посаг Кончетти
віддати доведеться.
Ти не про витрати думай, Фабріціо… А про вигоду.
Вони найкраще, що в нас є.
І разом вони могли би стати поборниками нашого
життя у цій… новій невідомій державі.
Майбутні князь і княгиня Саліни. Твої спадкоємці.
Ти не втратиш їх аж до самої смерті.
А потім спокійно помреш у них на руках впевненим…
що твоє ім'я житиме вічно в їхніх серцях… і в їхніх прекрасних дітях.
Думка про те, що Кончетта заміж вийде, чомусь змушує мене почуватися старим.
Що ж…
Ми усі чекаємо На мера Седару в гості
З ним Анджеліка приїде, це його донька
Від його одеколону можна знепритомніти. О, Анджеліко, це ж треба!
Їй не завадило б гарно відмитися.
Це дуже негарно так казати.
О, Ісусе. Прийшла свята Кончетта.
Катеріно!
Добрий вечір, кузени!
Танкреді.
Добрий вечір.
Падре Пірроне.
Добрий вечір, кузене. Я вже був подумав, що це мер.
Ми би відчули його одеколон!
Досить!
Добрий вечір, Танкреді.
Добрий вечір, Кончетто.
Ходімо.
Кончетто, я маю перепросити. Це з'їдає мене живцем.
Те, що я сказав тобі під час подорожі…
…я не мав на це права.
Ні. Я рада, що ти мені сказав це.
Кончетто, я був трохи п'яний. Ідея втечі… це божевілля.
Я говорила з падре Пірроне.
Про нас?
Так, про нас.
Кончетто, він зберігає секрети ще гірше, ніж Франческо.
Тому я йому й сказала.
Що ти йому сказала?
Що кохаю тебе.
Добрий вечір.
Мамо, ти сьогодні така гарна.
Дякую.
-Вона завжди гарна. -Так, вона завжди гарна. А
ми тут нову пісню склали.
Справді?
-Вона про мера Седару. Хочете послухати? -Падре Пірроне в захваті. Правда, падре?
Дон Калоджеро Седара! І синьйорина Анджеліка Седара.
Княгине.
Доне Калоджеро.
Доне Фабріціо.
Вітаю.
Анджеліко.
Анджеліко!
Анджеліко, ми раді тобі! Проходь. Ласкаво просимо.
-Вона була в Парижі, донно Кончетто. -А!
Вивчала французьку.
Не такою я її пам'ятаю.
Князю.
Яка красуня.
Така вродлива.