A PÁRDUC
Menj már! Na!
Mozogj! Mozogj már!
Na! Mocskos bestiák!
Add ide!
-A pokolba! -Hó… hó!
Jó erőben vannak!
Hát ez itt meg mi az ördög?
Ez minden, amim van!
Hogyha nem elég… Hogyha nem elég, jó lesz nekem.
Anya! Hozd ki rögtön a leányt!
Don Calogero!
Signorina Bastiana!
Gratulálok!
Gyere ki! A pokolba veled! Távozz belőlem, sátán!
Lélegezz! Lélegezz! Lélegezz!
Sajnálom. Leány lett.
Az jobb. Még jobb.
Angelica.
Látod? Meg tudod csinálni.
Angelica, ki a jobb nálad?
Senki, apám.
Fordulj meg!
Tökéletes. Indulás.
Sajnálom, hogy téged nem hívtak meg.
Azok a mocskos fattyúk!
Don Calogero Sedara és signorina Angelica Sedara.
Hercegnő!
Don Calogero!
Don Fabrizio!
Angelica! Angelica!
Hercegem!
És itt is van a timballo!
-Nagyon finom, polgármester úr! -Igen, igen, Angelica, emlékszel,
hányszor meséltem neked erről a timballóról? Annyira
finom, hogy leírhatatlan.
Nem is próbálkozunk vele, polgármester úr.
Csak várja ki, signorina Angelica, mi lesz akkor,
amikor a rumzseléket kezdik kihozni.
Te jó ég, nézd, milyen formája van.
Szép és finom is.
Hihetetlen!
Ha van kedved, később kimehetünk a kertbe sétálni.
Ez elképesztő! Minden egyes alkalommal elkérem a receptet a hercegnőtől, de sosem
-kapom meg. Sosem kapom meg! -Ez egy családi titok.
-Titkos recept. -Hát persze, hogy az.
-Ez a csirkemáj egészen… Hogy mondjam? -Ti, ti… ti is érzitek
ezt a finom illatot?
Signor Sedara, ez a parfüm nagyon jó illatú.
Jól érezted magad Franciaországban? Tetszett Párizs?
Ó, ez… szóval tetszik? Tényleg?
Nagyon jó. Olyan erős, hogy a timballo illatát is elnyomja.
-Igen. -Egyébként Angelica hozta nekem Párizsból.
Szóval…
Itt mindenki azt kérdezi, hogy ön hogyan fog szavazni.
Az emberek azt kérdezik, melyik oldalt támogatja a Párduc, és…
Miután Szicíliában még sosem volt szavazás, én sem szavaztam soha,
és nem is áll szándékomban most elkezdeni.
Don Fabrizio a címeit és a földjeit a királytól
kapta. És így magától Istentől.
De sajnos a király többé nem király.
De Isten még Isten.
Pirrone atya biztosan nagyra értékeli ezt a gondolatát.
Nos, ez, nos, ez nagyon…
Mulatságos.
Minden rendben?
-Persze, Concetta. -Ez az egész csupán színjáték. Ön
komolyan elhiszi, hogy Garibaldi és a királya elfelejtik a győzelmüket,
visszahívják az embereiket, és elhagyják végre Szicíliát, ha nemmel szavazunk?
Szerény véleményem szerint, hercegem, nem fognak nemmel szavazni.
Szóval ön támogatja őket, signor Sedara?
Hercegnő, én úgy vélem,
hogy ha az emberek végre
hallathatják a hangjukat…
Igen?
Akkor biztos elégedettek lesznek.
Úgy beszél, mint Tancredi.
Igen?
Pont egyformák.
Don Tancredi, tehát ön ugyanúgy érez, mint az apám?
Igen, signorina.
De a bácsikámmal is egyet tudok érteni.
Elveszíti az egyik szemét, és nem tudja, melyik oldalon áll.
Ön valóban nincs valami kényelmes helyzetben.
Signorina, teljesen igaza van.
És hogy veszítette el?
-Angelica, nem hiszem, hogy Tanc… -Concetta.
Egy városban történt. Egy ehhez hasonló városban.
Amelyet a parasztok lerohantak. Odaküldtek minket,
erősítésként, hogy a segítségére legyünk
egy másik egységnek. Akiknek
valójában nem kellett a segítségünk. Mert ők maguk voltak a probléma.
Szicíliaiak voltak, akiket akkor toboroztak,
és megrészegülve a vörös ingek hatalmától, elkezdtek fosztogatni. Pirrone atya,
sajnálom, hogy ezt mondom, de amikor odaértünk,
épp egy kolostort fosztottak ki.
És megvédtétek a nővéreket?
Igen, megpróbáltuk, Concetta. De sajnos nem jártunk sikerrel.
Ennek következtében…
-Sajnos az apátnőt kidobták az ablakon. -Szent egek!
Viszont a többi apácát nem erőszakolták vagy becstelenítették meg.
Talán azért, mert már öregek és csúnyák voltak.
Tancredi!
Ellenben, signorina Angelica, meggyőződésem,
hogy ez másképp alakult volna ha… ha ön a növendékek között van.
Egy egész hadsereg is kevés lett volna, hogy visszatartsák őket.
Tancredi, nem egy tiszti kantinban vagyunk.
Hogy merészelsz így megsérteni minket?
Hogy merészeled?
Ki kellett volna dobnod őket! Igen.
Kérlek, ne veszíts el az önuralmadat, Stella!
Ki kellett volna dobnod a polgármestert, a lányt és Tancredit is! Páros lábbal az
utcára!
Nem történt semmi vérlázító, Tancredi elragadtatta magát, mondott egy otromba
viccet és egy szép lány nevetett rajta. Ennyi.
Nyilvánosan meg kéne szakítsd velük a kapcsolatot. Példát statuálhatnál a
lánnyal! Concettáért, ha másért nem!
Senki sem Concettán nevetett. Mégis mi olyat tett az a leány,
amivel megsértette volna?
A lányodat pártold!
Nem szép látvány.
Figyelj rám! Felőlem szórakozhatsz egy szánalmas
polgármester lányával ott és akkor, amikor akarsz.
Viszont nem a lányaim előtt. Elfelejtetted,
hogy ők nemes hölgyek? Ha már itt tartunk,
mi van közted és Concetta között?
Komolyak a szándékaid?
Nem tudom, bácsikám. Már én magam sem tudom.
Most meg mit csinálsz?
Elmegyek. Úgy érzem, ha még egy napot maradok,
akkor valami olyasmit teszek, amit biztosan megbánok.
Éjszaka van. Most menj, feküdj le, aludd ki magad, és majd holnap frissen eldöntöd,
-hogy mi legyen. -De már eldöntöttem. Megyek.
Menj! Felőlem aztán oda mész, ahová akarsz,
csak később küldj magadról híreket!
Pirrone atya egyébként rendkívül büszke rád.
Szerinte jól tetted, hogy felszólaltál tegnap.
Amit végül én nem tettem. Tancredi valóban elfogadhatatlanul
viselkedett, és pimaszul.
Megsérült a harcokban. Próbálja elviccelni, ez normális.
Úgy vélem, meg kell neki bocsátanunk.
Bocsássunk meg neki?
És megpróbálni megérteni a szenvedését.
Szent egek, Concetta,
ha a zárda ennyire érzelmessé tett téged, talán jobb, ha vissza se mész.
Valóban nem akarok visszamenni. Szeretnék férjhez menni.
Szeretem őt, apám. Együtt is szeretnénk titeket, és biztos,
hogy ti is szeretnétek minket.
Hercegnő!
Az alapítójuk, Boldog Corbera leszármazottja vagyok,
aki alázatosan bebocsátást kér önöktől a zárdába.
Adjunk hálát a mi Boldog Corberánknak aki itt hagyta bizonyítékként ezt a követ.
Amikor az ördög felé hajította, az ön szent felmenője, kegyelmes uram,
visszalökte Isten erejével. Ámen.
Á! Ezek a legfinomabb mandulás szeletek egész Szicíliában. És így a világon is.
Főtisztelendő anya! Ezek a padok itt, ezek újak.
És úgy látom, a tető is, vagyis egy része szépen fel lett újítva.
Igen, így van, kegyelmes uram.
És a szökőkút is újra elkezdett zubogni. Hogy lehetséges ez?
A szökőkutat az ön látogatásának tiszteletére
hozattuk rendbe, kegyelmes úr.
Ki hozta rendbe?
A kőműves küldött ide egy munkást, egy fiatalembert.
Úgy értem, főtisztelendő anya, hogy ki fizette ki? Mert mint látják,
az adományunk még mindig itt van a kezeim között.
A polgármester. Don Calogero, kegyelmes uram.
Sedara?
És miért tett volna ilyet?
Ő itt van, kegyelmes uram. Ön pedig csak évente egyszer látogat ide.
Netalántán be is engedték őt az épületbe?
Én drága Don Ciccióm!
-Don Fabrizio! -Menjünk!
Ámen.
Ráadásul még be is engedték a kolostorba. Minek avatkozik bele ebbe?
Mindig én fedeztem a költségeket a Corbera klastromban.
A polgármester…
úgy véli, a városi tanács felel
Donnafugata ügyeiért.
Régebben egyáltalán nem így működtek a dolgok.
Nem.
Egy lélek sem szólalt fel ez ellen?
Az összes fontos ember, aki hozzájárul az alaphoz,
tartozik valamennyivel Don Calogerónak, a polgármesternek.
Szóval miért is ellenkeznének? Nyughass!
Van olyan, aki nem tartozik neki?
Jómagam, például.
Hercegem!
Menj, menj, igyekezz, futás, futás, futás!
Hercegnő!
A bocsánatáért esedezem.
Az önéért is, Concetta.
Nagyon sajnálom.
Régen csak egy senkiházi volt. Honnan szerzett annyi tőkét,
hogy kölcsön tudjon adni?
Amikor a Vörös ingesek megérkeztek Genovából,
felvásárolta az összes gabonatartalékot a tartományban, majd várt egy hónapot,
és amikor megkezdődtek a harcok, háromszoros áron adta el az árut.
Értéktelen földeket vesz rendkívül kevés pénzért,
aztán valami csoda folytán talál egy nagy kénbányát alatta.
Az az ember Isten csapása. Még az ördögnél is gazdagabb.
És addig nem nyugszik, amíg meg nem szerzi magának, amit akar.
És mi lenne az?
Ön. Ön akar lenni.
-Francesco, mit csinálsz? -Ezt mindenképp kóstold meg!
Nagyon finom.
Vegyél!
Nagyon finom, kóstold meg!
Legalább addig is nem Chiara eszi.
Az a szép leány…
bevallom, hogy néha azt kívánom,
bár Zeusz lehetnék és átváltozhatnék egy fehér bikává,
hogy ott és akkor helyben magamévá tehessem őt.
Az imádság, kegyelmes uram.
Az imádság kitisztítja az elméjét, felfrissíti a testét,
és megnyugtatja a szívet.
Ezek szerint nem érti. Nem az a néhány buja gondolat az,
ami engem igazán aggaszt.
Engem aggasztanak.
Holtan akarom őket.
Azokat, akik a porba tipornak minket.
Akik mosolyognak és meghajolnak nappal, de éjjel kirabolnak minket.
Ha most egy pogány király volnék, a családom védelmében…
hidegvérrel megöletném őket.
-Mit gondolsz? -Nagyon fáj, hogy civilizáltabb módon kell
visszaszerezzem azt, amit elvettek tőlem. Igen. Leginkább pisztollyal
vagy késsel intézném el a dolgot.
Ez az én bűnöm.
Figyelj, Concetta, te szerelmes vagy?
Nem mondhatod el senkinek.
Végigsimította valaha a hajad? Vagy megcsókolta a nyakad?
Vagy becsúsztatta már a kezét a fenekedhez?
Ne haragudj, Concetta, időnként igen nyers vagyok.
Egyébként ki volt az első férfi, aki megcsókolt?
Francia volt? Vagy egy orosz költő?
Egy kőműves fiú volt Donnafugatából.
És utána mi történt?
Apám megverette, majd a hegyek közé dobatta.
Nekünk nagyon más gyerekkorunk volt.
Szóval?
Nem mondod el, ki ő?
IGEN AZ EGYSÉGES OLASZORSZÁGRA
Signorina Angelica, egy érett barackot?
Hagyd meg későbbre, még koszos lesz a ruhád.
-Kegyelmes uram! -Jó napot, herceg!
A legjobbakat kívánom!
Tancredi!
Concetta! Emlékszel Cavriaghira? Tassoni.
Nem szóltál előre az érkezésedről.
Mérges vagy rám?
Mert beszéltem Pirrone atyával a történtekről?
Nem, Concetta, dehogyis.
Nagyon sajnálom, de el kellett mondanom valakinek.
Megyek, üdvözlöm a bácsikámat.
Stella néni!
Üdvözöllek!
Hát újra itt!
Jó reggelt, bácsikám!
Mik a szándékaid?
Szeretném veletek tölteni a nyarat.
Ne szórakozz vele, különben eltöröm a lábad.
Ki miatt jöttél vissza? Concetta miatt?
Nem.
Nem hiányzott már ez? Ez az utcai mulatozás?
De. Igen.
Képzelj el egy ilyen unokatestvért!
Nekem túl szende.
Ez már jobban tetszik.
Ez a polgármester lánya.
Cavriaghi, még soha senki sem vádolt
meg megkülönböztetéssel.
Signorina Sedara, szabad lesz?
Á, irány! Táncoltassunk meg minden
leányt Donnafugatából!
Don Tancredi! Hercegem!
Egy kis hozzájárulás az ünnephez. Mindig csak elveszünk,
elveszünk, elveszünk, de semmit nem adunk cserébe.
Így a városi tanács úgy döntött, hogy hozzájárul az ünnephez.
A városi tanács hozzá akar járulni a költségekhez,
melyek engem terhelnének?
Igen.
Szerintem nincs semmilyen önkormányzati alap.
Szerintem csak Don Calogero Sedara van, a polgármester.
Több módon is leírhatjuk ugyanazt a dolgot, ugye?
Tartsa meg magának a pénzét!
Én a helyében azért nem hagynám, hogy a lánya akárkivel táncoljon.
De ő egy gróf, nem?
Hát, van mindenféle gróf.
És ezzel a típusú gróffal nem kéne táncolnia?
Jól van, elég lesz.
-De kapitány úr! Valami baj van? -Elég lesz már, Tassoni. Elég lesz!
Jól van? Visszakísérem.
Igen, igen, emlékszem. Hihetetlen volt. Ott álltunk az egyik bázison, tudod,
ami ott van Messina mellett. Csak annyit kellett mondanunk,
hogy „Fontos küldetést teljesítünk őfelsége
parancsára” és hirtelen ott teremtek a lovak.
Odaadtuk nekik a parancsot,
ami valójában csak a számlánk volt a palermói hotelünkből.
Hála az égnek, senki sem olvasta el.
Hagyd abba, kérlek! Vagy Chiara játsszon, vagy elég lesz.
A zongorákon mindenki játszhat, Concetta.
Van egy ötletem. Mit szólnátok egy játékhoz?
Ne, Cesco, könyörgök.
-Milyen játékhoz? -Ez a legalkalmasabb ház a
világon a bújócskához. Bárki megmondja.
Falconeri, szerinted is a donnafugatai palota
a legjobb hely a bújócskázáshoz?
Kétség sem fér hozzá.
-Nagyszerű! Concetta, te számolsz! -Igen, te számolsz!
Te számolsz.
Cavriaghi, gyere!
Te itt maradsz.
Gyorsan!
Angelica?
Angelica, hallak.
Kintről nézve soha nem hinnéd, hogy ez a szárny is létezik.
Hány szoba van itt?
A bácsikám szerint közönséges dolog lenne megszámolni.
Na, és most? Mit csinálunk?
Még csak meg sem próbál elbújni?
Szerettem volna, hogy megtaláljon.
Töltene egy pohárral, Cavriaghi gróf?
Hát hogyne.
Örömömre szolgált, hogy megismerhettem, Concetta. Nos, igen,
mióta találkoztunk Palermóban, még ha rövid időre is,
az ön gyönyörű arca villan fel minden imánál.
Szóval érdeklődnék, hogy az édesapja engedelmével eljönne-e velem egy kis
sétára a kertben. Persze, a kísérője jelenlétében.
Uram, ne is folytassa!
Elnézést kérek.
Apám Tancredinek szándékozik odaígérni.
Mi az? Tancredi nem is említette önnek?
Signorina Concetta, bocsásson meg az esetlenségemért.
Éppen Tancredi volt az, aki bátorított, hogy udvaroljak.
Mit csináltak ebben a szobában?
Úgy vélem, az egyik ősöm bűnbánatot
gyakorolni járt ide.
És hogy gyötörje a saját testét.
És ezek a képek? Ezek aligha mondhatóak szentnek.
Talán számára azok voltak.
A fájdalom vezeklés és jutalom is volt.
És a jutalomért érzett szégyent a korbáccsal próbálta elűzni.
De végül örömét lelte az ostorozásban.
És ez így ment a haláláig, miután ez a szoba az enyészeté lett.
Az a hír járja, hogy nincs pénzed.
Semmi.
De van egy kastélyod.
Igen, bár romokban.
A romokat újjá is lehet építeni.
Igen?
És hogyan?
Egy kis pénzzel.
És Concetta? Felhoztad valaha?
Miért hoznám fel ide valaha Concettát?
…A békének csókjára, arra az édes csókra,
melyet egyszer megvető homlokomra leheltél, drága hazám. A csúcsra,
melyet villámok nyomai tarkítanak… Én drága leánykám!
Én drága leánykám…
Signorina Sedara!
Igen?
Már nagyon későre jár. Az apja teljes joggal
dorgálhatna meg emiatt.
Megengedi nekem, hogy hazakísérjem önt?
-Én is megyek. -Nem, te itt megvársz engem.
Kísérd a grófokat a szobájukba!
Kérem, kövessenek! Erre, uraim!
Akkor indulhatunk?
Kegyelmes uram!
Félek, a hercegnő nincs jó véleménnyel rólam.
Én úgy vélem, a hercegnő azt gondolja, hogy ön egy gyönyörű lány,
aki életének egy érzékeny szakaszát éli.
Talán szüksége lenne egy férfira, aki segít.
És ha ez a férfi egy herceg?
Signorina, többre hivatott az életben annál mintsem,
hogy valaki szeretője legyen.
Mikor kislány voltam, úgy hittem, egy földműves lesz a férjem.
De közben édesapám gazdag lett… és vett nekem szép ruhákat.
Akkor azt gondoltam, hogy egy ügyvédhez megyek hozzá.
Aztán az édesapám még gazdagabb lett… a franciákhoz küldött,
hogy megtanuljam a nyelvet, és a különbséget a Gavotte
és a Sarabande közt.
Így most már nem tudom, ki lesz a férjem.
Szerintem ezt már nagyon is jól tudja.
Jó éjszakát!
Tudom jól, mit tettem Concettával. De mindent elkövetek, hogy jóvátegyem.
Concetta nem a te bajod. Majd a szülei gondoskodnak róla,
valamint a szellemi atyja.
De most már áruld el, hogy mi folyik itt!
Bácsikám, még sosem volt semmim, ami előtte nem a tied lett volna.
Kell valami, ami csak az enyém.
És ha már meg is találtuk?
Éljen soká Olaszország! Éljen soká Olaszország!
Kegyelmes uram! Megvárom itt, kegyelmes uram!
Paolo! Pssz!
Polgármester úr! Itt a herceg.
Hercegem!
Jó reggelt!
Éreztem én, hogy ma látni fogom önt. Tessék, tessék! Foglaljanak helyet!
Pirrone atya!
Jó reggelt!
Kér valamit inni? Egy kis narancslikőrt? Itt is van.
Ezt itt külön nekem készítették. Tessék.
Arany.
Pirrone atya, tudom, hogy ön is kér.
Az atya jelenléte azt sugallja, hogy a jövetelük oka spirituális.
Azért jöttem ide,
hogy megkérjem a leánya kezét.
Üljön már le!
Az a helyzet, hogy az unokaöcsém,
Tancredi kétségbeesetten és visszavonhatatlanul
beleszeretett a csodás Angelicába.
De mi azt hittük, hogy… mármint Angelica azt hitte, hogy…
van valami egyezség Tancredi és signorina Concetta között.
Nem, semmi ilyesmi nincsen. Pirrone atya kezeskedik ezért.
Igen, igen, én garantálom, hogy… hogy így van.
Azt mindenesetre habozás nélkül megerősíthetem,
hogy az én Angelicám teljes mértékben viszonozza Tancredi szerelmét.
Tudja-e, hogy a Falconerik Anjou Károllyal
együtt jöttek a szigetre? Ez rengeteget elárul e név tisztaságáról
és gazdagságáról.
Tehát hamarosan egy család leszünk.
Igen.
Azért is hoztam el magammal Pirrone atyát,
hogy kezeskedjen a mi Tancredink lelkének értékéért. Ugyanis leszámítva a nevét,
és amit én adok neki minden hónapban,
a fiú sajnos kevés földi javat mondhat magáénak.
Mennyire keveset?
Éppenhogy egy dukátot.
Pirrone atya biztosan egyetért.
Még szerencse, hogy mi ketten…
szenvedélyesen hiszünk a szerelem erejében.
Szenvedélyesen.
Miféle apa lennék én,
ha nem tettem volna félre az én kis Angelicámnak
egy ilyen örömteljes alkalomra. Az úgy helyes, hercegem, ha elmondom,
hogy mire számíthat az ön Tancredije.
Akkor hol is kezdjem?
Felsorolt egy halom tulajdont, azt hittem, sosem lesz vége.
Ott van a Settesoli birtok, amely több mint 1000 hektár.
Az összes olajfaliget és szőlő Gibildocéban.
Ráadásul mindez Tancredi tulajdona lesz, hála a nevének.
A mi nevünknek!
Jó, a mi nevünknek.
Don Calogero azt is garantálja, hogy minket is olyan közönségessé tesz?
Ez most nem a legalkalmasabb idő a sznobizmusra, Stella.
Szerintem most a legalkalmasabb. Tudod, minek nevezik Don Calogero feleségét,
Bastiana Sedarát? Úgy hívják, hogy az „állat”.
Mert nem tud se írni, se olvasni,
és… és még csak társalogni sem.
És az érdekel,
hogy hogy nevezték az ő apját?
Annyira trágár és mocskos volt, hogy egyszerűen csak úgy nevezték,
hogy a „szar”. Őket készülsz tehát befogadni a
családunkba. Az „állat” lányát, és a „szar” unokáját.
Miért nem harcolsz ez ellen?
Pont azt próbálom tenni! Bárkinél jobban tudod,
hogy a házasság a hatalomról szól.
Don Calogero fel akar törni. Jó, segítek neki feltörni azzal,
hogy beleegyezek a nászba,
aminek következtében Tancredi birtokába kerül a nyomorult Sedara teljes
vagyonának több mint a fele.
És Concetta?
Hová teszed a lányod összetört szívét ebben az üzletben?
Az csak egy múló hóbort volt. Az nem volt több, mint egy hóbort.
Egyébként a te hibád, hogy elhitetted velem.
Amúgy sem adnám oda a lányomat olyannak, aki nem akarja őt.
És ha nem bocsát meg? Ha örökre elveszíted őt?
Ő a lányom, nem pedig holmi zsebóra. Most pedig jó éjszakát!
Kérlek, akadályozd meg! Akadályozd meg! Akadályozd meg! Könyörgök! Könyörgök!
Nyugodj meg! Nyugodj meg! Nyugodj meg! Concetta, nyugodj meg!
Nyugalom!
Majd megbeszéljük, miután észhez tértél, de…
ez a döntés már megszületett.
Te nem vagy az apám.
Ő szeret engem.
Te nem vagy az apám.
Éljen az olasz egység! Szavazzatok igennel!
A szicíliai emberek az egységes Olaszország
szerves részéve kívánnak válni, eggyé és oszthatatlanná, a királyunk,
Viktor Emánuel alkotmányos uralma alatt. Igen vagy nem?
Nem.
-Igen. -Igen.
Nézzétek, a herceg!
Kegyelmes uram!
Engedjétek, engedjétek! Engedjetek utat a Párducnak!
Hercegem!
Üdvözlöm, hercegem!
IGEN
Barátaim! Szavazataitok meg lettek számolva,
valamint ellenőrizve. Majd újra megszámoltuk és ellenőriztük
a számot. 512-en szavaztak ma igennel! Ellenszavazatok…
Nulla!
Így örömmel jelentem be,
hogy a többi község szavazatával együtt a szicíliai emberek úgy döntöttek,
hogy csatlakoznak az egységes Olaszországhoz az új királyunk,
Viktor Emánuel alkotmányos uralma alatt.
Éljen az egységes Olaszország!
Éljen!
Polgármester! Miféle koholmány ez? Egyetlen „nem” szavazat sincs?
Hát hová lett az én szavazatom, Don Calogero?
Eresszetek! Mindenképpen nyert volna, akkor hát miért volt szükség
erre a hazugságra? Ha itt így születik meg Olaszország,
akkor csak egy deformált borjú lesz, korrupt és szentségtörő,
pont mint maga, Don Calogero Sedara!
Ön egy korrupt gazember,
és mindig is egy korrupt gazember marad!
Gazember!
Eresszetek! Korrupt gazember!
GIUSEPPE TOMASI DI LAMPEDUSA "PÁRDUC" CÍMŰ REGÉNYE ALAPJÁN