ГЕПАРД
ДОННАФУҐАТА, 1840 РІК 20 РОКІВ ТОМУ
Ну ж бо! Вперед!
Вперед, тупі тварини!
Давай їх сюди, Седара.
Чорт! Чорт!
Стій! Стій!
Молоді… і сильні. Га?
А це що за копійки?
Це…
усе, що я маю.
Якщо замало… Якщо замало, давай назад. Гм?
Ма! Виводь дівчину сюди!
Доне Калоджеро.
Синьйорино Бастіано.
Поздоровляю!
Вийди! Вийди нечистий! Геть, рогатий дияволе!
Дихай! Дихай! Дихай!
Вибачте. Це дівчинка.
От і добре. Так навіть краще.
Давай.
Анджеліка.
Бачиш, ти все можеш.
Чи є кращі… за тебе?
Немає, тату.
Розвернись.
Ідеально. Ходімо.
Вибач, але тебе не запросили.
-Свині пихаті… -Шш!
Дон Калоджеро Седара! І синьйорина Анджеліка Седара.
Княгине.
Доне Калоджеро.
Доне Фабріціо.
Анджеліко. Анджеліко.
Князю.
А ось нарешті й тімбалло!
-Він божественний, мере. -Так, я знаю. Анджеліко, скільки разів я
розповідав тобі про цей тімбалло! Але його просто неможливо описати словами.
Його справді не описати, синьйоре мер.
Ні.
Зачекайте, це ви ще не куштували нашого ромового
желе, синьйорино Анджеліко.
Шш, шш, шш.
Боже мій, ви тільки погляньте на цей шедевр
Впевнена, він дуже смачний!
Ми можемо пізніше прогулятися в саду, якщо хочеш.
Ця страва просто вражає. Я щоразу прошу в княгині рецепт, але ніхто мені його не
-дає, ніхто не дає… -Ні, княгине, в жодному разі…
Це сімейна таємниця.
-Правильно. Це секрет. -Я пам'ятаю, це куряча печінка, просто…
Що це за тонкий аромат парфуму?
Мм-гм.
Синьоре Седара, у вас такий вишуканий одеколон.
Як тобі було у Франції, Анджеліко? Тобі сподобався Париж?
-Вам подобається? -Так. Здається, ніби вчора
-повернулася. Мені там дуже подобалося. -Мені його привезла
-Анджеліка з Парижа. Так. -Так, дійсно.
-НАПРИКЛАД: Хотілося б їздити частіше. -Скільки різних подарунків привезла нам
із дружиною наша Анджеліка! А як вона знається на мистецтві! Придбала
нам кілька прекрасних полотен.
О, то тепер ваша вітальня схожа на Лувр?
Усім цікаво знати… як проголосуєте ви… Люди запитують, на чий бік пристане
особисто Гепард, і тому я…
Нам на Сицилії вибори ніколи не були потрібні, тож я ніколи не голосував. І я
точно не маю наміру починати.
Титул і землі… дона Фабріціо… надав йому король… А отже сам Бог.
От тільки король уже не король, як не прикро.
Але Бог досі Бог.
Падре Пірроне, напевне, дуже радий, що ви так вважаєте.
Це все, це все-е…
Дуже весело.
Все добре?
Кончетто, звісно.
Це все фарс. Невже ви справді вірите,
що Ґарібальді та його король забудуть про свою перемогу,
відкличуть свої війська й нарешті покинуть Сицилію, якщо народ проголосує проти?
На мою особисту думку, князю, люди проголосують проти.
Отже… ви все ж за вибори? Так, мере Седара?
Княгине, я просто думаю, що якби людям нарешті дали право голосу…
Так.
… Вони були б просто щасливі.
Він говорить, як Танкреді!
Справді?
Тими ж словами.
Доне Танкреді… ви погоджуєтеся з моїм батьком?
Синьйорино, так.
Але я так само погоджуюся і з дядьком.
Ви пошкодили око в бою і досі не знаєте, на чий бік стати? Напевно,
вам через це усе не надто комфортно.
Синьйорино, ви маєте рацію.
Як ви око поранили?
-Анджеліко, не думаю, що Танкреді… -Кончетто.
Це сталося в місті… Дуже схожому на це. Його захопили місцеві селяни.
Мій загін відправили… як підкріплення, щоб допомогти іншому…
в якого виникли проблеми.
От тільки жодних… проблем у них не було. Вони самі були проблемою.
Це була компанія сицилійців, щойно завербованих,
які сп'яніли від сили та влади своїх червоних сорочок і грабували місто.
Падре Пірроне, мені дуже шкода, але коли ми знайшли їх,
вони саме грабували монастир.
Але ж ви захистили сестер?
Ми намагалися, Кончетто. Але, на жаль, ми не змогли. І ось тоді це сталося…
Це страшно, та настоятельку вони викинули з вікна.
Господи Ісусе!
Проте… інших сестер… не скривдили і… жодним чином не зганьбили.
Мабуть, тому що вони були старі й потворні.
Танкреді!
Однак, синьйорино Анджеліко… я гадаю, ситуація була б геть іншою…
якби серед послушниць були ви… Цілого батальйону не вистачило б,
щоби відірвати їх від вас!
Танкреді, ми не в офіцерській їдальні! Як ти смієш нас так зневажати?
Як ти смієш?
Ти мав би вигнати їх… геть!
-Я благаю тебе, заспокойся, Стелло. -Вигнати їх! Цього мера, його
доньку і Танкреді. Вигнати за двері.
Нічого страшного не сталося. Танкреді захопився, кинув недоречний жарт, а гарна
дівчина посміялася з нього.
Тобі слід публічно розірвати з ними стосунки. Ти маєш провчити цю дівчину…
Заради Кончетти зроби це.
Ніхто не сміявся з Кончетти. Що ця дівчина зробила такого поганого,
що її так образило?
Сиділа поруч.
Гарна подряпина.
Послухай… Ти можеш розважатися з дочкою жалюгідного
мера міста, де й коли завгодно.
Але не перед моїми доньками. Ти що, забув, що вони князівни? І до речі, що це…
що це за історія у тебе з Кончеттою? Га?
Це щось серйозне?
Не знаю, дядьку. Я просто не знаю.
Що це ти робиш?
Від'їжджаю. У мене таке відчуття,
що якщо я залишусь тут ще на день, то зроблю те, про що потім пошкодую.
Зараз ніч. Краще тобі поспати, виспатися як слід, а вранці все обдумаєш.
Я вже вирішив, дядьку. Їду.
Їдь! Забирайся, роби, що хочеш, тільки надішли нам якусь звістку.
Падре Пірроне тобою дуже задоволений.
Ти правильно вчинила, коли вчора висловилася, чого не зробив я.
Поведінка Танкреді була неприйнятна… і вульгарна.
Війна його знівечила. Природно, що він обертає все на жарт.
Думаю, нам варто пробачити Танкреді.
Пробачити йому?
І спробувати зрозуміти його страждання.
Якщо це монастир зробив тебе такою… сентиментальною,
то ліпше тобі туди не повертатися.
Я не хочу туди повертатися. Я хочу вийти заміж.
Я люблю його, тату. Ми любитимемо тебе, а ти, я знаю, любитимеш нас ще більше.
Княгине.
Нащадок вашої фундаторки, блаженної Корбери,
смиренно просить вас надати йому притулок.
Подякуймо нашій… блаженній Корбері, яка залишила цей камінь як доказ того…
що диявол кинув його в неї, але ваш святий предок,
Ваша вельможносте, силою Божою… відкинув його.
О… а ось і найсмачніші мигдальні тістечка на Сицилії, а отже, й в усьому
-світі. -А ось і найсмачніші мигдальні тістечка
на Сицилії, а отже, й в усьому світі.
Мати-настоятелько, бачу… ці лави… зовсім нові.
І частину даху… вам також… відремонтували.
Т-так, В-ваша вельможносте.
А ще фонтан… знову забив. Як це можливо?
Е-е, фонтан відремонтували на честь вашого візиту, Ваша вельможносте.
А хто?
Це каменяр прислав… якогось робітника.
Я запитую, хто заплатив… за усе це? Бо, як бачите… ваші кошти… ще й досі тут…
у моїх руках.
Наш мер. Дон Калоджеро, князю.
Седара?
А йому це навіщо?
Бо він тут, князю. А ви навідуєтесь… лише раз на рік.
А ви часом не впускали його сюди?
Дорогий доне Чіччо.
-Доне Фабріціо. -Ходімо.
В ім'я Отця, і Сина, і Святого Духа…
Амінь.
Він навіть у монастир примудрився потрапити.
Навіщо він у це втручається?
Я завжди сам покривав витрати блаженної Корбери.
Наш мер…
Так.
… Вважає, що міська рада має оплачувати все,
шо пов'язане з Доннафуґатою.
Але ж ми ніколи не робили нічого подібного.
Ні.
Невже ніхто у місті не протестує?
Усі, хто зробив внесок у фонд міста, отримали гроші в борг… від Дона Калоджеро,
нашого мера… тож чого б вони протестували? Стояти.
Чи є хоч хтось, хто не винен йому грошей?
Я, мабуть, єдиний.
Князю.
Вперед, вперед! Біжіть! Хутко! Хутко!
Княгине!
Прошу, пробачте мені.
І ти також, Кончетто.
Мені дуже шкода.
Він же був ніким. Де він знайшов капітал, щоб позичати усім гроші?
Коли ґарібальдисти прибули сюди з Генуї,
Седара скупив усі запаси пшениці в провінції.
Він зачекав місяць, а коли почалося вторгнення,
продав усе за потрійною ціною.
Він скуповує землю практично за безцінь… а потім якимось дивом…
на ній виявляється сірчана шахта.
Він – бич Божий. Він багатший за диявола!
І він не зупиниться… поки не отримає бажаного.
Чого саме?
Вас… Він хоче стати вами.
-Франческо… -І це…
Вам усім необхідно спробувати.
Так!
Візьми. Пригощайся.
Вони дійсно на смак дивовижні.
"Наслідуючи Його приклад…"
Ця дівчина.
Зізнаюся, я хотів би бути Зевсом,
щоб могти обернутися на білого бика й оволодіти нею просто зараз.
Молитва, Ваша вельможносте.
Молитва очистить ваш розум… охолодить вашу плоть… і заспокоїть серце.
Ви не розумієте. Мене зовсім не хвилюює те,
що мої думки гріховні.
Це хвилює мене.
Я бажаю їм смерті.
Ці люди хочуть витерти об нас ноги…
вони усміхаються й кланяються нам удень, а вночі грабують нас.
Якби я був язичницьким царем, щоб захистити свою сім'ю…
я б їх усіх повбивав.
Вітаю, синьйорино.
Поглянь.
Мені боляче шукати цивілізованіший спосіб повернути те, що вони забрали. Так.
Я би краще скористався пістолетом чи ножем.
Визнаю, це мій гріх.
Кончетто, ти закохана?
Тільки нікому не кажи.
Він колись гладив твоє волосся… чи цілував у шию? Чи, може,
по спині ковзав рукою вниз?
Кончетто, вибач. Часом я буваю вульгарною.
Розкажи, з ким у тебе був перший поцілунок?
Із французом? Російським поетом?
Із сином муляра з Доннафуґати.
І що сталося далі?
Батько наказав його побити й скинути з гори.
Моє дитинство було не схожим на твоє.
А він?
Не скажеш, хто це?
ТАК ОБ'ЄДНАНІЙ ІТАЛІЇ!
Синьйорино Анджеліко, стиглий персик!
Збережи на потім, бо ще сукню забрудниш.
Танкреді.
Кончетто. Ти пам'ятаєш Кавріаґі і Тассоні?
Ти не попередив… що приїдеш.
Злий на мене…
за те, що розповіла падре Пірроне… про нас із тобою?
Ні, Кончетто, прошу тебе.
Мені дуже шкода, але я мала з кимось поговорити.
Кончетто, я маю привітатись з дядьком.
Тітко Стелло.
Бонджорно.
З поверненням.
Бонджорно, дядьку.
Ну, що ти надумав?
Провести решту літа з вами.
Не тримай мене за йолопа, бо ноги переламаю.
По кого ти повернувся? По Кончетту?
Ні.
Тут уміють веселитися.
Так, це правда.
Уяви собі – мати таку кузину.
Надто смиренна.
Мені оця до вподоби.
Це донька мера міста.
Кавріаґі, ніхто ніколи не звинувачував
мене в дискримінації.
Синьйорино Седара… дозвольте?
Доне Танкреді. Князю.
Невеличкий внесок на фестиваль. Ми все беремо й беремо, й беремо,
нічого не даючи натомість. Тому міська рада вирішила…
що має зробити свій внесок.
Міська рада частину видатків на фестиваль бажає взяти на себе?
Так.
Я не думаю, що це фонд міської ради. Я думаю,
це фонд дона Калоджеро Седари, мера. Гм?
Є безліч способів описати те саме.
Залиште свої гроші собі.
Вам не слід дозволяти своїй доньці танцювати з першим-ліпшим.
Хіба він не граф?
Ну, графи бувають різні.
То що, їй не слід танцювати з цим графом?
Ось так, ось так! Долучайтеся до запального танцю! Ну ж бо!
Іди. Тебе кличуть.
-Капітане! В чому проблема? -Тобі краще піти.
Ходімо… я проведу тебе.
А! Я це пам'ятаю. Ми були на етапному пункті
поблизу Мессіни. Так?
І варто було нам сказати: "Терміновий наказ на службі
Його Величності", як коні з'являлися ніби за
помахом чарівної палички.
Чесно кажучи, ми показували їм ніякий не наказ.
Це був просто рахунок з нашого готелю в Палермо.
Слава богу, що тут ніхто не вміє читати, інакше…
Прошу, припиніть. Хай краще К'яра щось зіграє.
Рояль для усіх, Кончетто.
Є ідея! Чому б нам… не зіграти у гру.
Ні, Ческо. Прошу.
-В яку гру? -Це найкращий будинок у світі для
гри в хованки. Запитайте в будь-кого.
Фальконері, палац Доннафуґати справді найкращий
будинок для гри в хованки?
Безсумнівно.
-Чудово. Кончетто, ти рахуєш! -Так, ти рахуєш!
Ти рахуєш!
Кавріаґі, ходімо!
Лишайся.
Анджеліко?
Анджеліко, я тебе чую.
Знадвору й не вийдно, що ця частина будинку взагалі є.
Скільки тут кімнат?
Мій дядько завжди каже, що було б вульгарно їх рахувати.
А зараз? Що ми робитимемо?
Ви навіть не намагаєтеся сховатися?
Може, я хочу, щоб мене знайшли.
Налийте мені води, графе Кавріаґі.
Звичайно.
Я такий радий нашій зустрічі, синьйорино Кончетто. Відколи… ми з вами…
зустрілися в Палермо, саме ваше прекрасне обличчя я…
постійно бачу під час молитви.
Тож, якщо ваш батько дозволить… я хотів би запитати… чи не погодилися б ви… якось
-прогулятися зі мною… -Графе, прошу, досить!
Вибачте.
Мій батько має намір видати мене за Танкреді.
Що таке, Танкреді хіба про це не згадував?
Синьйорино Кончетто, вибачте… мою незграбність.
Але саме Танкреді… підбив мене залицятися до вас.
Що вони тут робили?
Думаю, хтось із моїх предків приходив сюди,
щоб покаятися.
І щоб умертвити свою плоть.
Ці картини… не зовсім священні.
Може, для нього були такі.
Біль був одночасно й покаранням, і нагородою…
І відчуваючи ганьбу від цієї нагороди, він бичував себе.
Але згодом бичування перейшло в насолоду.
І так тривало аж до його смерті. А потім ці кімнати перетворилися на руїни.
Кажуть у вас немає грошей.
Нуль.
Але є будинок.
Він також руїна.
Будь-яку руїну можна відреставрувати.
Справді?
Мгм.
Як саме?
Грошима.
А Кончетту… ви сюди приводили?
Навіщо мені приводити Кончетту сюди?
"…Той поцілунок миру, ніжний і легкий, Що ти лишила на чолі зухвалім, Італіє…
Вершина, де гроза вогнем палала, О, діво мила…"
Від мого удару…
Синьйорино Седара.
Так.
Вже дуже пізня година. Ваш батько має повне право дорікнути мені.
Ви дозволите мені провести вас додому?
-Я піду з вами. -Ні, ти почекаєш на мене тут.
Прошу, відведи графів у їхні кімнати.
Синьйори, пройдіть, будь ласка, за мною.
Можемо йти.
Боюсь, княгиня не надто високої думки про мене.
Княгиня вважає вас прекрасною дівчиною… яка переживає делікатний момент у житті.
Можливо, вам потрібен чоловік… який вас скерує.
А що, як цей чоловік князь?
У житті можна прагнути більшого, ніж просто… бути коханкою чоловіка.
Коли я була маленькою, то думала, що вийду за фермера.
Але мій батько розбагатів… і купив мені гарні сукні. Тому я подумала:
"Я вийду заміж за адвоката".
А потім мій батько став ще багатшим.
І відправив мене в Париж вивчати французьку
й дізнатися різницю між гавотом і сарабандою.
І тепер… я вже й не знаю, за кого вийду.
Ви це чудово знаєте, я думаю.
На добраніч.
Я знаю, що скривдив Кончетту, і зроблю все можливе,
щоб загладити провину.
Кончетта – не твоя турбота. Про неї подбають її батьки…
і її священник.
А тепер скажи мені, що з тобою таке?
Дядьку, я ніколи в житті не мав нічого, що спочатку не було твоїм.
І тепер я хочу мати щось власне.
А що, як ми вже знайшли це?
Голосуйте "за" на референдумі! Голосуйте за єдину Італію!
Хай живе Італія!
Ваша вельможносте. Мені почекати тут?
Паоло! Пс!
Синьйоре мер, до вас князь.
Князю!
Бонджорно.
Я передчував, що ви завітаєте. Прошу, прошу, прошу сідайте. Падре Пірроне.
Бонджорно.
Вип'єте чогось? Апельсиновий лікер? Га? Ось.
Його виготовляють спеціально для мене. Прошу.
Золото.
Падре Пірроне, я знаю, вам сподобається.
Присутність падре… підказує мені… що в вас на думці щось… духовне. Гм?
Я прийшов сюди…
просити руки вашої доньки.
Сідайте.
Так сталося,
що мій небіж Танкреді шалено й безтямно закоханий у вашу незрівнянну
доньку Анджеліку.
Але ми вважали, тобто Анджеліка вважала…
що між Танкреді та синьйориною Кончеттою є якась домовленість.
Ні, нічого подібного. Падре Пірроне може підтвердити.
Так, так, так. Я… підтверджую, що все… так і є.
Зі свого боку, я можу без вагань сказати, що моя Анджеліка…
відповідає взаємністю на прихильність Танкреді.
Чи знали ви… що Фальконері прибули на Сицилію
з Карлом Анжуйським? Це багато говорить про чистоту
й благородство… його імені.
Скоро ми станемо однією родиною.
Так.
Я прийшов сюди разом із падре,
бо він може поручитися за чистоту душі нашого Танкреді.
Бо крім його шляхетного… імені й того, що я даю йому щомісяця…
в нього мало мирських благ, які він міг би назвати своїми.
Мало це скільки?
Заледве один дукат.
Падре Пірроне зі мною погодиться.
Яке щастя, що ми обидва…
… так палко віримо… в божественну силу кохання.
Безумовно.
І що я був би за батько,
якби не приготував посаг для моєї Анджеліки
на честь такої щасливої події? Вам слід знати, князю…
на що саме може розраховувати Танкреді.
З чого почнемо?
Він перелічував список володінь, який, здавалося, ніколи не закінчиться.
Був навіть маєток Сеттесолі, на понад тисячу гектарів.
Всі оливкові гаї й виноградники у Джибільдольче.
Це ще п'ятсот гектарів І Танкреді отримає усе це… завдяки своєму імені.
Нашому імені.
А дон Калоджеро обіцяв зробити тебе таким же вульгарним, як він сам?
Зараз не надто вдалий момент для снобізму, Стелло.
Зараз просто ідеальний момент. Знаєш, як люди називають дружину дона Калоджеро…
Бастіану Седару? Її називають Бестією.
Вона не вміє ні читати, ні писати, н-ні навіть підтримати розмову.
А хочеш дізнатись, як називали її батька?
Він був такий загиджений, такий грубий, що його всі у місті називали "лайном".
Ось кого ти запрошуєш до цієї родини. Доньку Бестії й онуку лайна.
Чому ти не протистоїш цьому?
Я якраз намагаюся! Ти ж краще за мене знаєш,
що шлюби – це питання влади.
Дон Калоджеро хоче статусу. Гаразд, я дам йому цей статус,
погодившись на цей шлюб, завдяки якому Танкреді заволодіє більш
ніж половиною усіх незліченних статків цього чоловіка.
А Кончетта?
Яке місце займає її розбите серце у цій… угоді?
Це була просто примха. Чергова швидкоплинна примха.
І ти теж винна, що змусила мене повірити в це.
Я не віддам свою доньку заміж за того, хто її не любить.
А як вона тобі не пробачить? Що як ти втратиш її назавжди?
Вона моя донька, а не кишеньковий годинник.
А тепер… добраніч.
Прошу, скасуй це! Скасуй це! Скасуй це! Благаю! Благаю!
Заспокойся. Заспокойся. Заспокойся. Ти маєш заспокоїтися!
Ми обговоримо це, коли ти оговтаєшся. Але…
рішення вже ухвалене.
Ти мені не батько.
Мій батько любить мене.
Ти мені не батько.
"Народ Сицилії бажає стати невід'ємною частиною Італії, єдиної та неподільної,
під владою Віктора Емануїла, свого конституційного монарха". Так чи ні?
Ні.
Так.
Пропустіть. Пропустіть. Пропустіть Гепарда.
ТАК
Друзі мої! Ваші голоси… було пораховано, ретельно перевірено, і ще раз пораховано…
і перевірено! "За": п'ятсот дванадцять голосів!
Голосів "проти"…
нуль!
Я… можу оголосити… враховуючи результати з інших комун,
що народ Сицилії вирішив об'єднатися з Італією під владою Віктора Емануїла,
свого конституційного монарха!
Хай живе об'єднана Італія!
Слава!
Гей, мере! Що це за фальсифікація? Жодного голосу "проти"? А як же мій голос,
доне Калоджеро?
Це ж обман. Ви ж могли чесно перемогти, то навіщо влаштовувати підтасовку?
Це так народжується Італія? Як те потворне теля – наскрізь
корумповане й нечестиве, як ви, доне Калоджеро Седара?
Клятий корупціонер! І ви завжди будете корупціонером!
Ганьба вам!
Ганьба! Ганьба! Ганьба!