‫- הברדלס -‬
‫- פלרמו,‬ ‫אפריל 1861 -‬
‫טנקרדי,‬
‫האם אתה לוקח לך את אנג'ליקה לאשתך החוקית?‬
‫כן.‬
‫אנג'ליקה,‬
‫האם את לוקחת לך את טנקרדי לבעלך החוקי?‬
‫כן.‬
‫אני מכריז שאתם בעל ואישה‬ ‫ובאתם בברית הנישואין.‬
‫בשם האב, הבן ורוח הקודש.‬
‫אמן.‬
‫נסיך.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-טוב.‬
‫הרשה לי לברך אותך.‬ ‫-תודה.‬
‫להתראות, נסיך.‬
‫להתראות.‬
‫מאסטרו.‬
‫סלחו לי.‬
‫הגיע הזמן למתנות.‬
‫אנג'ליקה.‬
‫טנקרדי.‬
‫השרשרת הזאת הוענקה לאימא שלי‬ ‫בידי פרדיננד הראשון בנאפולי.‬
‫תרשי לי?‬
‫נדיב מאוד מצידך, נסיך.‬
‫אנחנו…‬
‫מודים לך על הכבוד הזה.‬
‫דוד, אני לא יודעת מה לומר.‬
‫תודה.‬
‫אנג'ליקה, בואי.‬
‫רבותיי.‬
‫תראו איזה יופי.‬
‫תראי להם את השרשרת.‬
‫אחזור מייד.‬
‫היא באה מחוות ההרבעה‬ ‫של המלכה איזבלה מספרד.‬
‫מה שמה?‬
‫אתה תבחר לה שם.‬
‫היא שלך עכשיו, בן.‬
‫נקרא לה "האושר של דונפוגאטה"!‬
‫אנג'ליקה, אי אפשר לקחת אותה איתנו.‬
‫אין אורוות בטורינו?‬ ‫-ברור שיש.‬
‫אבל הסוסה המסכנה‬ ‫חיה עד כה במדריד ובסיציליה.‬
‫היא תקפא למוות בצפון.‬
‫אבא יכעס.‬
‫אנג'ליקה, בבקשה ממך.‬
‫קונצ'טה!‬
‫תפסת אותנו. כבר התחלנו לריב.‬
‫זה לא היה בכוונה, אנג'ליקה.‬
‫ברור, קונצ'טה. אנחנו יודעים.‬
‫אנחנו עוברים לטורינו.‬
‫הציעו לטנקרדי תפקיד בממשלה החדשה.‬
‫נשמע משעמם להחריד, נכון?‬
‫לא, ממש לא.‬
‫אתה ודאי מרוצה מאוד.‬
‫כמובן, קונצ'טה.‬
‫תודה.‬
‫אשאיר אתכן לבד.‬
‫לא הפסדת, קונצ'טה.‬
‫אם זה מה שאת חושבת.‬
‫זכרי מי את,‬
‫זכרי את שמו של אביך.‬
‫תוכלי לקבל את כל מה שתרצי.‬
‫את כל מי שתרצי.‬
‫הנה.‬
‫יש אחת לכל אחד מכם.‬
‫- א' – ט' -‬
‫תודה, אנג'ליקה.‬
‫לחיי הזוג הטרי!‬ ‫-מזל טוב!‬
‫לחיי טנקרדי!‬ ‫-לחיי אנג'ליקה!‬
‫אימא.‬
‫איפה קונצ'טה?‬
‫קונצ'טה?‬
‫עלמתי, למה את לבד? לאן את הולכת?‬
‫חכי, נלווה אותך!‬
‫קונצ'טה.‬
‫שלום, קונצ'טה.‬ ‫-קונצ'טה.‬
‫אכתוב מייד לנסיך.‬
‫בשאר נוכל לטפל מחר.‬
‫- א' – ט' -‬
‫"אנחנו כותבות כדי להודיע לך‬
‫"שהיא כאן, במנזר הקדוש שלנו.‬
‫"הנסיכה באה אלינו‬
‫"וביקשה שלווה ומקלט,‬
‫"ואנחנו הכנסנו אותה‬
‫"אל כותלי המנזר הקדושים."‬
‫היא עקשנית כמו פרד!‬
‫מכתב מטורינו.‬
‫חביבך טנקרדי סוף סוף כתב לך.‬
‫תקרא את המכתב, אבא!‬
‫כן, פבריציו, תקרא.‬ ‫-רק רגע.‬
‫תקריאי אותו לכולם.‬
‫"דוד יקר,‬
‫"שבאלי ממונטרצואולו,‬
‫"איש חשוב כאן בממשלה,‬
‫"רוצה להציע לך הצעה.‬
‫"צפה לבואו בשבוע הקרוב.‬
‫"ובבקשה, קבל אותו בסבר פנים יפות.‬
‫"אני בטוח שכך יהיה.‬
‫"הייתי שמח לכתוב עוד,‬
‫"אבל הנשף של יורש העצר מתקרב,‬
‫"ואנג'ליקה לא תיתן לי מנוחה‬
‫"עד שאאשר את כל השמלות שלה.‬
‫"אשתי ואני לא שכחנו‬
‫"שדודניתנו קונצ'טה‬ ‫תחגוג יום הולדת בעוד כמה ימים.‬
‫"נהיה אסירי תודה אם תמסור לה את אהבתנו.‬
‫"אנחנו מקווים שהשנה הזאת תביא לה‬
‫"את כל מה שהיא מייחלת לו.‬
‫"אחיינך האוהב,‬
‫"טנקרדי."‬
‫יום ההולדת שלה בעוד יומיים.‬
‫מה נעשה?‬
‫נלך לבקר אותה?‬ ‫-אתה יודע שהיא לא רוצה לראות אותנו.‬
‫אחרי כל הזמן הזה?‬ ‫אפילו לא ביום ההולדת שלה?‬
‫אבא?‬
‫היא בחרה בזה.‬
‫אל תשכחו, קונצ'טה אינה בכלא.‬
‫היא בחרה במסלול קדוש.‬
‫אנחנו צריכים לשמוח בשמחתה.‬
‫ולהתגאות בה.‬
‫הלא כן, אבי?‬
‫כמובן, נסיכה.‬
‫זו מתנה למשפחה שלכם.‬
‫קונצ'טה מתכוננת להצטרף למסדר הנזירות.‬ ‫-אם זה יקרה, לא נראה אותה שוב.‬
‫אז זה המחיר שנצטרך לשלם.‬
‫שיהיה לך יום טוב, יקירתי.‬
‫אתה יוצא?‬
‫כן, אני הולך לפגוש את הבנקאים שלי‬ ‫ולטפל בכמה דברים במועדון.‬
‫אחזור מאוחר.‬
‫כנראה נשהה ב"גרנד הוטל".‬
‫באמת? אתה הולך לפגוש את קונצ'טה?‬
‫לא.‬
‫אתה חייב להניח לה.‬
‫היא סובלת, והיא במקום הטוב ביותר להחלמה.‬
‫כן.‬ ‫-יש לך ילדים אחרים, פבריציו.‬
‫תחשוב עליהם ועל עתידם, לא עליה.‬
‫עוד משהו?‬ ‫-כן.‬
‫כבד את ההחלטה שלה.‬ ‫-בסדר.‬
‫תבטיח לי.‬
‫אני מבטיח!‬
‫הנה.‬
‫אם אתה לא רוצה לחטוף ממני אגרוף,‬ ‫תפסיק להסתכל עליי ככה.‬
‫על כל פנים, לא אפר את הבטחתי,‬
‫כי אתה תלך לראות אותה.‬
‫קדימה, בנדיקו.‬
‫באתי לכאן כדי להתחנן בפנייך, קונצ'טה.‬
‫חזרי הביתה.‬
‫אתה מכיר אותי מאז שנולדתי.‬
‫אתה צריך לשמוח‬ ‫על כך שמצאתי סוף סוף את הייעוד שלי.‬
‫השמחה שלי חסרת חשיבות.‬
‫יש לך אחים ואחיות בבית,‬
‫והם סובלים כי את לא שם.‬
‫ההחלטה שלי אינה נתונה לדיון.‬
‫ובאשר לך,‬
‫לא באת לכאן מטעם אחיי ואחיותיי,‬
‫שאני אוהבת מאוד,‬
‫אלא מטעם אבי.‬
‫אבא שלך רק רוצה שתהיי מאושרת.‬
‫אז אתה יכול לומר לו שאני מאושרת, אבי.‬
‫יום ההולדת שלך מחר.‬
‫שום אבא לא ישכח יום חשוב כל כך.‬
‫אתה מחפש חברה?‬
‫נסיך.‬
‫ערב טוב.‬
‫לך למקומך.‬
‫אפשר לקבל את הקוניאק שלי?‬
‫תודה.‬
‫בתך קונצ'טה עדיין טורדת את מנוחתך?‬
‫עשית את מה שעשית לטובתה,‬
‫ולטובת כולם.‬ ‫-בכך אין ספק.‬
‫נישואין לטנקרדי היו ממיטים עליה חורבן.‬ ‫הם שונים מדי.‬
‫אבל היא אובססיבית. היא עקשנית כל כך.‬
‫אבל אני עקשן יותר ממנה.‬
‫בדרך זו או אחרת, אחזיר אותה הביתה.‬
‫בוא איתי.‬
‫לא, חכי רגע.‬
‫בוא.‬
‫ברוכה את בנשים וברוך פרי בטנך ישוע.‬
‫מרים הקדושה, אם האלוהים,‬ ‫התפללי בעדנו החוטאים…‬
‫שמחי, מרים מלאת החסד, האל עימך.‬
‫ברוכה את בנשים…‬
‫"מאיזה צד את רוצה להביט?‬
‫"מהצד שמגדיל את העולם,‬
‫"או מהצד שמקטין אותו?"‬
‫מה קורה?‬ ‫-אף אחד לא יודע.‬
‫אני מבטיח לך שזאת האמת לאמיתה, בי נשבעתי.‬
‫דון קלוג'רו.‬
‫הכלב עוד לא אכל. תכינו לו צלע חזיר.‬
‫נסיך.‬
‫כבר אמרתי לך, אין צורך בתארים.‬
‫דון פבריציו.‬
‫קונצ'טה שלך, כלתו של ישוע.‬
‫אני לא מסוגל לדמיין את הגאווה שאתה חש.‬
‫כן. אנחנו גאים מאוד.‬
‫אז…‬
‫ודאי שמעת על אדמות הכנסייה‬
‫שהממשלה מעמידה למכירה פומבית.‬
‫כן, מטבע הדברים.‬
‫הן גובלות באדמותיי.‬
‫מתחתיהן‬
‫יש מרבצי גופרית עשירים.‬
‫אפשר לקנות את האדמות האלה בפרוטות.‬
‫אנחנו יכולים…‬ ‫-עם זאת,‬
‫נראה ששכחת‬
‫שהבת שלי תהיה בקרוב כלתו של ישוע.‬
‫לא אהפוך את אדמות הכנסייה‬
‫לגיהינום מלא בגופרית ובאש תופת.‬
‫איך זה קשור ל…‬ ‫-זו החלטתי הסופית בעניין.‬
‫כרצונך…‬
‫נסיך.‬
‫ברנדי.‬
‫תודה.‬ ‫-קחי.‬
‫קצת חלב לילד.‬
‫קחי.‬
‫קצת לחם, בבקשה.‬
‫קצת לחם, אחיות.‬
‫הנה.‬ ‫-תודה.‬
‫תודה. תברך אתכן מרים הקדושה.‬
‫תודה.‬
‫גברת.‬
‫במה אני יכולה לעזור לך, אחות?‬
‫אני לא נזירה.‬
‫עוד לא.‬
‫את רוצה לעזור לי?‬
‫אני רגילה למילות תוכחה מנשים כמוך,‬ ‫לא לנדבות.‬
‫חכי.‬
‫עזרי לי להבין.‬
‫איך החיים שלך נראים?‬
‫מה את רוצה ממני, טירונית?‬
‫להכיר אותך.‬
‫תן לסוס מים.‬
‫אבא, אתה באמת רוצה שאלך איתו?‬
‫כן. אתה צריך להתחיל ללמוד כמה דברים.‬
‫כן, אבל מה הוא יכול ללמד אותי?‬
‫נסיך, אלה יהיו ימים קשים מאוד.‬
‫אתה אומר שהבן שלי חלשלוש?‬
‫לא.‬
‫נסיך, אם דון פאולו מעדיף, נוכל לרכוב…‬
‫אתם תרכבו כשאני אחליט.‬
‫כרצונך.‬
‫עכשיו השאר אותנו ביחידות לרגע.‬
‫נסיך.‬
‫פאולו, המסע הזה יעזור לך.‬
‫אתה צריך ללמוד איך לטפל ברכוש שלנו.‬
‫יום אחד אתה תהיה הסלע‬ ‫שעליו תיבנה כל משפחתנו.‬
‫אתה היורש שלי.‬
‫אל תשכח את זה.‬
‫כן, אבא.‬
‫יופי.‬
‫אתה יכול לקחת את הסוס של טנקרדי.‬
‫תודה, אבא.‬
‫באת.‬
‫אני שמחה מאוד.‬
‫אני לא בטוחה שהיא מסכימה.‬
‫כבר דיברתי איתה.‬
‫יש לך הרבה השפעה, טירונית.‬
‫אבי הוא נסיך סלינה.‬
‫שם חשוב.‬
‫בואי.‬
‫אז ככה חיה נסיכת סלינה?‬
‫החיים פה שלווים.‬
‫וקודם הם לא היו?‬
‫תגידי לי את האמת. האם הכאב הביא אותך לכאן?‬
‫אבל החיים הם יותר מסבל.‬
‫אהבה היא יותר מסבל.‬
‫מה את יודעת על זה?‬
‫מה שיש לך אינו אהבה.‬
‫אם זו לא אהבה, אני לא יודעת מה כן.‬ ‫-והנשים האחרות? הרעיות?‬
‫לאבא שלך יש מאהבת?‬
‫מאהבת?‬
‫יש לו זונה.‬
‫נסיכה, אין חן בכעס.‬
‫הזמנת אותי לכאן‬
‫לא כדי להציל אותי, אלא כדי להעליב אותי.‬
‫סלחי לי.‬
‫תבואי שוב?‬
‫לא.‬
‫אבל את מוזמנת לבקר אותי,‬
‫אם את סקרנית כל כך.‬
‫נסיך.‬
‫אני רוצה לראות את הבת שלי.‬
‫אני מצטערת.‬
‫זה לא אפשרי כרגע.‬
‫אם המנזר, אני…‬
‫אני מפציר בך,‬
‫בשמי‬
‫ובשם אשתי, הפטרונית שלכן,‬
‫שכנעי את בתי שמקומה בבית, איתנו.‬
‫עם כל הכבוד, נסיך,‬
‫לא מוניתי לעמוד בראש המסדר הזה‬
‫כדי להניא נערות צעירות מלהצטרף אליו.‬
‫אני מזכיר לך שיש לי זכות מלאה לקחת מכאן‬ ‫את הבת שלי בכוח, אם יהיה בכך צורך.‬
‫אני בטוחה שזה ישפר משמעותית את המצב.‬
‫מלבד זאת, קונצ'טה אמרה מפורשות‬
‫שאין לה שום כוונה לחזור הביתה איתך.‬
‫ערב טוב.‬
‫דון פבריציו.‬
‫אפשר?‬
‫בבקשה.‬
‫תודה.‬
‫רציתי לדבר איתך על האיש שלך,‬
‫רוסו.‬
‫אני יכול לסמוך עליו?‬
‫האיש שלנו רוסו.‬
‫האדמה שנתת לי בארג'יווקלה‬
‫אינה מניבה רווחים כפי שקיוויתי.‬
‫אני יודע, אבל עם אדמות‬ ‫צריך להתאזר בסבלנות, תאמין לי.‬
‫כמובן.‬ ‫-ככה זה תמיד.‬
‫אתה לא מודאג?‬
‫הפכנו לרק מעט יותר מאשר מושבה של פיימונטה.‬
‫השליטים שלנו רחוקים.‬
‫אני מרגיש שנוצר סוג של ריק,‬
‫שבו הכאוס שולט.‬
‫בהיעדר סמכות, יש הטוענים שאנשים מסוימים,‬
‫אנשים נחותים,‬
‫חושבים שיוכלו לנצל את המצב.‬
‫אנשים נחותים כמו רוסו, אתה מתכוון?‬
‫ואחרים.‬
‫תהיה ישיר, בבקשה. דבר גלויות.‬
‫אני חושב שאתה מבין היטב, סלינה.‬
‫אם לא נטמון מלכודות בהקדם האפשרי,‬
‫העכברושים האלה‬
‫יצאו בהמוניהם מהביוב‬
‫וישתלטו עלינו.‬
‫בשנה שעברה הניבה האדמה הזאת‬ ‫שבע תיבות ו-23 שקים של צמר.‬
‫זה לא נשמע מעט מדי?‬
‫טוב…‬
‫רוסו, צריך להזכיר לאיכרים את מחויבויותיהם.‬
‫נזכיר להם אחר כך, דון פאולו.‬
‫שנאכל ארוחת צהריים עכשיו?‬ ‫-בסדר.‬
‫אני אאסוף קצת עצים.‬
‫אני אעזור. אבוא איתך.‬
‫לא, דון פאולו.‬
‫שב שם ותנוח קצת.‬
‫אני לא רוצה יחס מיוחד. אני רוצה להועיל.‬
‫כרצונך, דון פאולו.‬
‫אם כך, ודא שהסוסים‬
‫יקבלו אוכל ומים.‬
‫צריך עוד מלח.‬
‫אבל שלא יהיה מלוח מדי.‬
‫דון קלוג'רו.‬ ‫-איפה היית?‬
‫גדל לי זקן בזמן שחיכיתי לך.‬
‫אני מצטער.‬
‫הוד מעלתו דרש שאקח אותו לראות את אדמותיו.‬
‫אני לא יכול לבוא איתך למכרות.‬
‫רוסו!‬
‫מה זה, לכל הרוחות?‬
‫אתה כורע ברך בפניו?‬
‫אתה לא כורע ברך בפני איש מלבד אבי.‬
‫דון פאולו, אנחנו חברים ותיקים.‬
‫אנחנו כאן בשירות האינטרסים של אביך.‬
‫אני שואף להגדיל את תהילתו‬ ‫של הנסיך פבריציו, כמובן.‬
‫אני חייב לו הכול.‬
‫אכן, דון קלוג'רו.‬
‫אכן.‬
‫אז תגיד לי…‬
‫מה תהיה בלי שמה של המשפחה שלי?‬
‫כלום.‬
‫כלום…‬
‫ושום דבר.‬
‫שב.‬
‫אולי תאכל איתי משהו, דון פאולו?‬
‫תביאו עוד אוכל!‬
‫לא, תודה.‬
‫מה ששלי שלך. שב.‬
‫הנה האוכל.‬
‫אביך ודאי דיבר איתך‬
‫על האדמות בלרקרה, נכון?‬
‫אדמות הכנסייה. הן גובלות באדמותינו.‬
‫מתחת לפני השטח יש מרבצי גופרית עשירים.‬
‫אנחנו מבינים‬ ‫שהכנסייה צריכה למכור את האדמות.‬
‫ודיברת על כך עם אבא שלי?‬
‫לא, דון פאולו.‬
‫חשבתי שיהיה נבון יותר…‬
‫אתה יודע, לבדוק קודם את גודל המרבצים.‬
‫בלי לספר לי?‬
‫דון פאולו, זה למעלה משנה‬
‫שודדים כורים את הגופרית באופן בלתי חוקי.‬
‫הם מסוכנים.‬
‫אין להם אלוהים.‬
‫ואתה נמצא תחת השגחתי.‬
‫טוב, אם האדמות יירכשו כהשקעה…‬
‫בעל האדמות החדש יוכל להרוויח הרבה כסף.‬
‫הבעלים החדשים.‬
‫המשפחה שלך ושלי.‬
‫תחשוב עד כמה אביך יתגאה בך.‬
‫בוא איתי!‬
‫הגענו.‬
‫תיכנסי?‬
‫את צמאה? תרצי משהו לשתות?‬
‫לא, תודה.‬
‫בת כמה את, גברתי?‬
‫כמה זמן תמשיכי בחיים האלה?‬
‫אני עשויה למות בשרפה מחר.‬
‫והנשמה שלך?‬
‫אני אקח את הסיכון.‬ ‫-קחי אותו איתנו.‬
‫רק תגידי, ואקח אותך הביתה איתי.‬
‫למנזר? הוא לא הבית שלך.‬
‫בבית שלך יש 100 חדרים, גנים, גננים,‬
‫ציורים של האלים על התקרה.‬
‫את מדברת על הבית של אבי. זה לא הבית שלי.‬
‫כבר לא.‬
‫גם זה הבית שלו לפעמים.‬
‫הרצון שלך לקרב אותי לאלוהים‬
‫מתגמד בהשוואה לרצון שלך‬ ‫להעניש את אביך, נסיכה.‬
‫בשנה שעברה אבי בא לבקר‬
‫מהכפר שלנו.‬
‫עברו עשר שנים.‬
‫הוא ראה איך אני חיה,‬
‫את הדירה שלי, את חיי הנוחות שלי.‬
‫הוא ידע שאני לא נשואה.‬
‫הוא ירק לי בפרצוף‬
‫וחזר הביתה.‬
‫תתפללי איתי?‬
‫מה הטעם?‬
‫אביך שונה מאבי.‬
‫הוא אוהב אותך, קונצ'טה.‬
‫הוא משתוקק לשובך.‬
‫שום דבר שתעשי לא ישנה זאת.‬
‫אל תטיפי לי על טבע אהבתו של אבי, גברתי.‬
‫אז אטיף לך על נושא אחר.‬
‫נותרו לך עוד הרבה דברים להרגיש בעולם הזה.‬
‫אני יודעת מה קרה לך, נסיכה.‬
‫איך בגדו בך.‬
‫כמה קרובה היית לאקסטזה,‬
‫לרגע התשוקה הראשון שלך.‬
‫כל זה יכול לקרות שוב.‬
‫אולי זה יכאב מעט.‬
‫אבל עדיף לחיות מאשר להרים ידיים.‬
‫החיים שלך הם שלך, גברתי.‬
‫עשיתי מה שיכולתי.‬
‫גם אני.‬
‫…לעולם ועד.‬
‫אמן.‬
‫…יצור חדש הנברא בצלם אלוהים,‬
‫באמת, בקדושה ובצדק.‬
‫בשם האב, הבן ורוח הקודש.‬
‫אמן.‬
‫האחות אלנה,‬
‫מהיום לא תישאי עוד את שמו של אביך.‬
‫קבלי את טבעת האמונה,‬
‫את החותם של רוח הקודש.‬
‫כעת את כלתו של האל.‬
‫קדימה!‬
‫תפרקו, מהר!‬
‫מהר!‬
‫תתעוררו! קדימה!‬
‫שימו אותם שם!‬
‫זוזו!‬
‫תגיד להם, רוסו.‬
‫אנחנו רק רוצים לבדוק את המכרה,‬
‫ואז נעזוב.‬
‫בשם נסיך סלינה!‬
‫אולי תבדקו גם את התחת שלי באותה הזדמנות?‬
‫בוא נלך, דון פאולו.‬
‫תמיד נוכל לחזור עם עוד אנשים.‬
‫דון קלוג'רו, תן לי שניים משומרי הראש שלך.‬
‫כמובן.‬
‫לך אתה, הריאות הזקנות שלי לא עומדות בזה.‬
‫לך בלעדיי.‬ ‫-קדימה.‬
‫קדימה!‬
‫בשם אבי, אני דורש שתיתנו לי לסייר במכרה!‬
‫דון פאולו!‬
‫דון פאולו, אני מתחנן!‬
‫דון פאולו, בוא נלך.‬
‫אתה פחדן, רוסו.‬
‫נבל בזוי בתחפושת של איש הגון. פחדן! קדימה!‬
‫עצור, מנוול!‬
‫אמרתי לך לעצור!‬
‫אני רוצה לדעת מה עובר עלייך היום.‬
‫את צוננת כמו פסל.‬
‫לא, נסיך. אני פשוט…‬
‫אני לא מרגישה תשוקה היום.‬
‫היא לא מרגישה תשוקה!‬
‫העולם באמת התהפך!‬
‫- א' – ט' -‬
‫איפה השגת את זה?‬
‫את וקונצ'טה?‬
‫פרחחית קטנה.‬
‫איך היא מעיזה להתערב בחיי?‬
‫ואת, איך את מעיזה?‬
‫איך את מעיזה?‬
‫רק רציתי לעזור.‬
‫את עוזרת לי בדבר אחד בלבד.‬
‫ליתר דיוק…‬
‫עזרת לי.‬
‫הוא דיבר עוד ועוד.‬
‫הוא לא עצר לנשום לרגע.‬
‫הרגשתי קוצר נשימה.‬
‫פתחו את הדלת!‬
‫פתחו את הדלת הארורה!‬
‫אם המנזר, רצית לדבר איתי?‬
‫זו מתנה מאבא שלי.‬
‫את משתמשת בה כדי להביט בשמיים?‬
‫זה מה שהוא רוצה שאעשה.‬
‫ולכן את לא עושה זאת.‬
‫זה מנוקד, לבן.‬ ‫-כן.‬
‫זה מאוד מציאותי.‬ ‫-לילה טוב.‬
‫פבריציו, זה…‬
‫סר שבאלי ממונטרצואולו, לשירותך.‬
‫הוא חבר של טנקרדי.‬
‫נדבר מחר. אני צריך ללכת לישון עכשיו.‬
‫פבריציו…‬ ‫-לא.‬
‫הוא עייף מאוד.‬ ‫-אל תדאגי.‬
‫נסיכה.‬
‫שב.‬ ‫-בוקר טוב, אבא.‬
‫האם חוסר הנימוס שלי אמש העליב אותך?‬
‫אם כן, אני מתחנן שתסלח לי.‬
‫לא, אין על מה לסלוח. טיפלו בי היטב.‬
‫אדוני, תרצה קפה?‬
‫כוס מים קרים, בבקשה.‬
‫תוריד את המעיל שלך, אדוני.‬
‫כן.‬
‫זו הטבה השמורה רק לאנשים מהצפון.‬
‫לי היא לעולם לא תרשה לעשות את זה.‬
‫אם אתה צריך להתקרר,‬ ‫אולי תטעם את הגרניטה שלנו?‬
‫תודה.‬
‫תעביר לו את השמנת.‬
‫זה עדיף עם שמנת.‬
‫זה נפלא.‬
‫אמש קראתי שוב את מכתבו של אחייני טנקרדי.‬
‫הוא אמר שיש לך הצעה בשבילי.‬
‫נכון.‬
‫אולי עכשיו זה לא…‬
‫אני לא מסתיר סודות מהמשפחה שלי.‬
‫הממשלה מתכוונת למנות‬ ‫כמה סיציליאנים רמי יחס‬
‫לסנאטורים של הממלכה.‬
‫ואין שם מיוחס יותר משמך, נסיך.‬
‫באת עד לכאן כדי להציע לי מושב‬
‫בסנאט של איטליה החדשה שלך?‬
‫איטליה היא גם שלך, נסיך.‬
‫מזל שפאולו לא כאן.‬
‫אדוני…‬
‫דון פבריציו הוא אחד מאצילי ממלכת סיציליה.‬
‫אינך חושב שסנאטור‬ ‫הוא תפקיד נחות מדי לאדם במעמדו?‬
‫נסיכה!‬
‫האדון אינו מתכוון להעליב אותי.‬
‫פבריציו, אתה לא רציני…‬
‫תמשיך.‬
‫תודה, נסיך.‬
‫כידוע לך, איחוד איטליה עדיין לא הושלם.‬
‫אוסטריה עדיין שולטת בוונציה.‬ ‫רומא שייכת לאפיפיור.‬
‫להבנתי, גריבלדי רוצה לצעוד לעבר רומא.‬
‫אבל המלך אוסר זאת.‬
‫צבא איטלקי שיצא נגד האפיפיור‬
‫יביא למלחמה מיידית עם צרפת.‬
‫ולסופה של הממלכה החדשה הזאת.‬
‫המדינה צעירה ושברירית.‬
‫היא זקוקה לתמיכתם של החזקים ביותר.‬
‫היא זקוקה לסיציליה, והיא זקוקה לברדלס.‬
‫מר מריו!‬
‫נסיך…‬
‫דון פאולו.‬
‫אימא שלך, אחיותייך… עצור אותן!‬
‫עצרו! חכו!‬
‫קיארה, לא!‬
‫פאולו!‬
‫לא!‬
‫אימא!‬
‫לא!‬
‫עזוב אותי, פבריציו!‬
‫עזוב אותי!‬
‫הבן שלי!‬
‫נסיך, זה היה הסוס.‬
‫לא!‬
‫זה היה הסוס!‬
‫סטלה…‬
‫בואי…‬
‫בואי, סטלה.‬
‫תתרחקי.‬
‫סטלה, בואי איתי.‬
‫מרים הקדושה, אם האלוהים,‬ ‫התפללי בעדנו החוטאים,‬
‫עתה ובשעת מותנו. אמן.‬
‫שמחי, מרים מלאת החסד, האל עימך.‬
‫ברוכה את בנשים‬
‫וברוך פרי בטנך ישוע.‬
‫מרים הקדושה, אם האלוהים,‬ ‫התפללי בעדנו החוטאים,‬
‫עתה ובשעת מותנו. אמן.‬
‫נסיך.‬
‫איזה אובדן.‬
‫יגוננו אינו יודע קץ.‬
‫קונצ'טה.‬
‫- מבוסס על "הברדלס"‬ ‫מאת ג'וזפה תומאזי די למפדוזה -‬