LEOPARDEN
PALERMO APRIL 1861
Tancredi,
tager du Angelica till din äkta maka?
Ja.
Angelica,
tager du Tancredi till din äkta make?
Ja.
Härmed förklarar jag er man och hustru.
I Faderns, Sonens och den helige Andes namn.
Amen.
Prinsen.
-Hur mår ni? -Bra nu.
-Tillåt mig gratulera er. -Tack.
Adjö, Prinsen.
Adjö.
Maestro.
Ursäkta.
Vi har gåvor att överlämna.
-Angelica. -Tancredi.
Min mor fick det i gåva av Ferdinand I, i Neapel.
Kan jag?
Så generöst av er, Prinsen.
Vi är…
…överväldigande hedrade.
Jag är mållös, morbror. Tack.
Angelica, kom här. Mina herrar.
Se, så underbart.
Låt dem se halsbandet.
Jag är strax tillbaka!
Hon stammar från en hingst som tillhörde Isabella av Spanien.
-Vad heter hon? -Bestäm själv.
Hon är din nu, pojk.
Då kallar vi henne Donnafugatas fröjd.
Angelica, vi kan inte ta henne med oss.
-Finns det inga stall i Turin? -Jo, så klart.
Men den stackaren har bara levt i Madrid och här.
-Hon fryser ihjäl i norr. -Pappa blir upprörd.
Angelica, snälla.
Concetta!
Du kom på oss. Vi grälar redan.
Det var inte min avsikt.
Naturligtvis, det vet vi.
Vi flyttar till Turin.
Tancredi har fått en post i nya regeringen.
Visst låter det tråkigt?
Nej, inte alls.
Du måste vara mycket glad.
Givetvis är jag det. Tack.
Ni ska få vara ensamma.
Du har inte förlorat. Om det är så du tänker.
Tänk på vem du är, på din fars namn.
Du skulle kunna få vad du vill. Vem du vill.
Här.
Jag har åt er alla.
A - T
Tack, Angelica.
-Länge leve brudparet! -Gratulationer!
-Leve Tancredi! -Leve Angelica!
Mamma.
Var är Concetta?
Concetta?
-Varför är ni ensam? Vart ska ni? -Vänta, vi kan följa er!
Concetta.
-Hej, Concetta. -Concetta.
Jag skriver till Prinsen med en gång. Resten ordnar vi imorgon.
"Vi skriver för att meddela er att hon är hos oss i vårt heliga kloster."
Prinsessan sökte sig till oss
för att finna frid och en fristad, och vi lät henne komma in
innanför våra heliga väggar."
Hon är envis som en åsna!
Det kom ett brev från Turin.
Din älskade Tancredi har äntligen skrivit till dig.
Läs brevet, pappa!
-Ja, Fabrizio, läs det. -Strax.
Läs det för alla.
"Käre morbror,
Chevalley di Monterzuolo, en viktig man här i regeringen,
önskar ge dig ett förslag.
Du kan vänta dig honom i veckan.
Var snäll och behandla honom väl. Det vet jag att du gör.
Jag skulle vilja skriva mer, men kronprinsen ska snart hålla en bal,
och Angelica låter mig inte vara förrän jag har bedömt hennes klänningar.
Varken min fru eller jag har glömt
att vår kusin Concetta fyller år om några dagar.
Vi skulle bli tacksamma om du kunde framföra våra hälsningar.
Vi hoppas att det kommande året för med sig allt hon önskar sig.
Din tillgivne systerson,
Tancredi."
Hon fyller år om två dagar.
Vad ska vi göra? Åker vi och besöker henne?
Hon vill inte träffa oss, det vet du.
Fortfarande inte? Inte ens på sin födelsedag?
Pappa?
Hon valde det.
Vi bör kanske komma ihåg att hon inte sitter i fängelse.
Hon följer en helig väg.
Vi borde vara lyckliga för hennes skull. Och stolta.
-Inte sant, fader? -Naturligtvis, Prinsessan.
Det är en gåva till er familj. Concetta förbereder sig för sina löften.
Avger hon dem, ser vi henne aldrig igen.
Då är det priset vi måste betala.
Ha en fin dag, min kära.
Ska du iväg?
Jag ska träffa mina bankirer och sköta lite affärer på klubben.
Det blir sent. Vi stannar nog över på Grand Hotel.
Jaså? Ska du besöka Concetta?
Nej.
Lämna henne ifred.
Hon lider och ingenstans är bättre för att läka.
-Ja. -Du har fler barn.
Tänk på dem och deras framtid.
-Något mer? -Ja.
-Respektera hennes beslut. -Utmärkt.
Lova mig det.
Jag lovar!
Då så.
Sluta se på mig så där, om ni inte vill att jag klipper till er.
Dessutom tänker jag inte bryta löftet,
för det blir er sak att besöka henne.
Kom, Bendicò.
Jag är här för att vädja till er.
Återvänd hem.
Ni har känt mig sedan jag föddes.
Ni borde glädjas åt att jag har funnit mitt kall.
Vad jag gläds åt kvittar.
Ni har bröder och systrar där hemma som lider av er frånvaro.
Jag tänker inte diskutera mitt val.
Och vad gäller er,
så talar ni inte för mina syskon, som jag älskar högt,
ni talar för min far.
-Er far vill bara se er lycklig. -Då kan ni hälsa att jag är det, fader.
Det är er födelsedag imorgon.
Ingen far skulle glömma en så viktig dag.
Hej, vill du ha sällskap?
-Prinsen. -God kväll.
Gå till din plats.
Kan jag få min konjak?
Tack.
Är det er dotter Concetta som bekymrar er än?
Det ni gjorde var för hennes bästa.
-För allas bästa. -Det är ett som är sant.
Ett äktenskap med Tancredi hade krossat henne. De är för olika.
Men hon är som besatt, så tjurskallig.
Men jag är envisare än hon. Jag får hem henne på ett eller annat sätt.
Kom.
-Nej, vänta lite. -Nej, kom.
Välsignade vare du, och välsignad vare frukten av din livmoder, Jesus.
Heliga Maria, Guds moder, be för oss syndare…
Var hälsad Maria, full av nåd. Herren är med dig. Välsignad vare du…
"Vilken ände väljer du att se genom?
Den som gör världen stor, eller den som gör den liten?"
-Vad står på? -Ingen vet.
Jag lovar dig att det är sanningen, så sant som jag står här själv.
Don Calogero.
Förbered en fläskkotlett åt hunden som inte ätit än.
-Prinsen. -Jag har sagt att vi kan lägga titlarna.
Don Fabrizio.
Er Concetta, en Kristi brud.
-Jag kan bara ana hur stolt ni måste vara. -Ja, vi är mycket stolta.
Så…
Ni måste ha hört att en del av kyrkans domäner
ska säljas på auktion regeringen.
Ja, givetvis. De gränsar till min mark.
Under dem finns det stora svavelfyndigheter.
Och marken kan förvärvas för en spottstyver.
Vi kunde…
Ni glömmer måhända att min dotter snart blir en Kristi brud.
Jag tänker inte förvandla kyrkans marker
till ett slags helvete fullt av svavel och eldtungor.
-Vad har det med… -Och jag ändrar mig inte.
Som ni vill…
…Prinsen.
En konjak.
-Tack. -Varsågod.
Lite mjölk till barnet.
Här.
Lite bröd, tack.
Lite bröd, systrar.
-Här. -Tack.
Tack, må den heliga Jungfrun välsigna er.
Tack.
Ursäkta.
Hur kan jag hjälpa er, syster?
Jag är ingen nunna. Inte än.
Vill ni erbjuda mig hjälp?
Jag brukar få bannor och inte allmosor av kvinnor som du.
Vänta.
Hjälp mig att förstå.
Hur är ert liv?
Vad vill ni mig, novis?
Lära känna er.
Ge hästen vatten.
Vill far verkligen att jag ska följa med honom?
Ja, det är på tiden att du börjar lära dig saker.
Ja, men vad kan han lära mig?
Prinsen, det blir krävande dagar.
-Säger du att min son är en vekling? -Nej…
-Om don Paolo föredrar det, kan vi rida… -Ni rider ut när jag säger det.
Som ni önskar.
Lämna oss ensamma ett ögonblick.
Prinsen.
Resan kommer att hjälpa dig.
Du måste lära dig att sköta det som är vårt.
En dag blir du klippan som bär upp hela familjen.
Du är min arvinge. Glöm aldrig det.
Ja, far.
Bra.
Ta Tancredis häst om du vill.
Tack, far.
Ni kom.
Det gläder mig.
-Hon håller nog inte med. -Jag har pratat med henne.
Ni har stort inflytande för en novis.
Min far är prinsen av Salina.
Ett betydelsefullt namn.
Kom.
Så det är så här prinsessan av Salina lever?
Det är fridfullt här.
Saknade ni det förut?
Säg mig sanningen. Var det smärta som förde er hit?
Livet är inte bara smärtsamt.
-Kärleken är inte bara smärtsam. -Vad vet ni om det?
Det ni har är inte kärlek.
-Då vet jag inte vad jag det är. -Och de andra kvinnorna? Fruarna?
-Har er far en älskarinna? -En älskarinna?
Han har en hora.
Prinsessan, det finns ingen nåd i ilska.
Ni bad mig inte komma hit för att rädda mig,
utan för att förolämpa mig.
Förlåt mig.
Kommer ni tillbaka?
Nej.
Men ni kan komma till mig, eftersom ni är så nyfiken.
Prinsen.
Jag vill träffa min dotter.
Jag beklagar. Det är inte möjligt just nu.
Moder, jag…
Jag vädjar till er,
för min skull och för min hustrus, er välgörare,
att övertyga min dotter om att hennes plats är hemma hos oss.
Med all respekt, Prinsen, jag utsågs inte ledare för denna orden
för att övertala flickor om att inte gå med i den.
Jag påminner er om att det är min rätt
att släpa ut min dotter med kraft, om så behövs.
Något som säkerligen skulle förbättra situationen.
Dessutom har Concetta uttryckligen sagt att hon inte avser att följa med er hem.
God kväll.
-God kväll. -God kväll.
Don Fabrizio.
Får jag?
Sätt er.
Tack.
Jag skulle vilja fråga er om er man,
Russo.
Kan jag lita på honom?
Vår man, Russo.
Områdena i Agrivocale, som ni gav mig,
ger inte den avkastning jag hade hoppats på.
Jag vet, men man måste ha stort tålamod med jorden, tro mig.
-Givetvis. -Det är bara så.
Är inte ni bekymrad?
Vi är i stort sett bara en piemontesisk koloni numera.
De som styr är långt borta.
Jag upplever att det har uppstått ett slags tomrum
där kaos har segrat.
I den här avsaknaden av auktoriteter sägs det finnas män, enkla män,
som tror att de kan sko sig.
-Enkla män som Russo rentav? -Även andra.
Utveckla, är ni snäll. Säg vad ni menar.
Jag tror att ni förstår alldeles utmärkt, Salina,
att om vi inte börjar gillra fällor nu, kommer de där råttorna
att välla ut från sina kloaker och dränka oss.
Ifjol gav det här området 23 sadelväskor och sju kistor ull.
Låter inte det lite?
Alltså…
Russo, arrendatorerna måste påminnas om sina plikter.
Vi påminner dem senare, don Paolo.
Ska vi äta nu?
Utmärkt.
Jag hittar lite ved.
-Jag följer med och hjälper er. -Nej, don Paolo.
Sätt er här och ta igen er lite.
Jag vill inte behandlas annorlunda. Jag vill göra nytta.
Som ni vill, don Paolo.
Då kan ni se till att hästarna
får foder och vatten.
Här behövs mer salt.
Se bara upp, så det inte blir för salt.
-Don Calogero. -Var har du varit?
-Jag hade hunnit odla skägg här. -Jag ber om ursäkt.
Hans höghet tvingade mig att ta med don Paolo för att visa honom markerna.
Jag kan inte följa med till gruvorna.
Russo! Vad tusan är det här?
Knäböjer ni för honom?
Ni knäböjer för min far, och bara honom.
Don Paolo, vi är gamla vänner.
Vi är här för att skydda er fars intressen.
Jag tjänar naturligtvis prins Fabrizios större härlighet.
Jag är skyldig honom allt.
Det är ni, don Calogero.
Det är ni. Så säg mig…
Vad skulle ni vara utan min familjs namn?
Inget.
Inget…alls.
Sätt er. Vill ni äta med mig, don Paolo?
-Ta hit mer mat! -Nej, tack.
Allt mitt är ert. Sätt er.
Här kommer det!
Er far måste ha talat med er om markerna vid Lercara, inte sant?
Kyrkans ägor som gränsar till våra.
Under marken finns det stora svavelådror.
Som vi förstår det, måste kyrkans sälja av området.
Har ni berättat det för min far?
Nej, det har jag inte.
Jag tänkte att det vore klokare…
Det vore klokare att först undersöka ådrornas omfång.
Utan att informera mig?
Don Paolo, i över ett år nu,
har en grupp plundrare utvunnit svavel olagligt.
-De är farliga. -De är gudlösa.
Och ni är mitt ansvar.
Så om markerna förvärvades som en investering,
skulle den nya ägaren kunna tjäna stora pengar.
De nya ägarna.
Er familj och min.
Tänk hur stolt er far skulle bli över er.
Följ med mig!
Vi är framme.
Kommer ni in?
Vill ni ha något att dricka?
Nej, tack.
Hur gammal är ni? Hur mycket längre kan ni leva så här?
Jag kan dö i en eldsvåda imorgon.
Men er själ, då?
-Jag tar risken. -Ta den med oss.
Säg bara ja, så tar jag er med mig hem.
Till klostret? Det stället är inte ert hem.
Ert hem har hundra rum, trädgårdar, trädgårdsmästare
och gudafresker i taket.
Ni talar om min fars hem, inte mitt. Inte nu längre.
Det här är också hans hem ibland.
Ni vill inte föra mig närmare Gud, ni vill straffa er far.
Förra året kom min egen far på besök, från vår by.
Vi hade inte setts på tio år.
Han såg hur jag bodde, min lägenhet, mina bekvämligheter.
Han visste att jag inte var gift.
Han spottade mig i ansiktet och for hem igen.
-Vill ni be med mig? -Vad tjänar det till?
Er far är inte som min.
Han älskar er, Concetta.
Han högsta önskan är att ni kommer hem.
Inget ni gör kan förändra det.
Jag låter mig inte läxas upp vad gäller min fars kärlek.
Ta då till er den här läxan.
Världen har så mycket kvar ni kan känna.
Jag vet vad som hände er, Prinsessan.
Sveket som drabbade er.
Hur nära ni måste ha varit extasen,
ert första ögonblick av begär.
Allt det kan hända igen.
Det kanske svider lite…
…men hellre leva än att vissna.
Ert liv är ert eget.
Jag har gjort vad jag kan.
Jag också.
…en värld utan slut.
Amen.
…en ny varelse,
skapad i Guds avbild, i sanning, helgedom och rättvisa.
I Faderns, Sonens och den helige Andes namn.
Amen.
Syster Elena,
från och med idag bär du inte längre din fars namn.
Ta emot denna trons ring,
Den helige Andes sigill.
Du är nu vigd till vår Herre.
Rappa på!
Lasta av nu, fort!
Skynda på!
Vakna! Sätt fart!
Lägg det där! Rör på påkarna!
Säg till dem, Russo.
Vi vill bara inspektera gruvan, sen försvinner vi.
I prinsen av Salinas namn!
Varför inspekterar du inte mitt rövhål när du håller på?
Kom nu, don Paolo. Vi kan återvända med fler män.
Don Calogero, låna mig två av era män.
Naturligtvis.
Gör det ni, mina lungor klarar det inte.
-Gör det ni. -Kom.
Gör det ni!
Gör det ni.
I min fars namn kräver jag att ni låter mig inspektera gruvan.
Don Paolo.
Don Paolo, jag ber er!
Don Paolo, vi rider härifrån.
Ni är en ynkrygg.
En motbjudande, upputsad bandit. En ynkrygg! Kom nu!
Stanna, din jävel!
Jag sa åt dig att stanna!
Vad är det med dig idag?
Du är som en död fisk.
Nej, Prinsen. Jag känner mig bara inte så passionerad idag.
Hon känner sig inte passionerad!
Världen är verkligen upp och ned!
Var hittade du den här?
Var hittade du den?
Du och Concetta?
Den lilla snorungen.
Hur vågar hon lägga sig i mitt liv?
Och du, hur vågar du?
Hur vågar du?
Jag ville bara hjälpa till.
Du hjälper mig med en sak och bara den.
Eller…
Du gjorde det.
Han bara pratade och pratade, utan att ens hämta andan.
Till slut tappade jag också andan.
Öppna porten!
Öppna den här förbannade porten!
Moder, ville ni träffa mig?
Jag fick den av min far.
Studerar ni himlen med den?
Han skulle vilja det.
Och därför låter ni bli.
-Den är prickig, vit. -Ja.
-Den är mycket levande. -God kväll.
Fabrizio, det här är…
Cavaliere Chevalley di Monterzuolo. Till er tjänst.
Han är en vän till Tancredi.
Vi får prata imorgon. Jag måste sova.
-Fabrizio… -Nej.
-Han är mycket trött. -Oroa er inte.
Prinsessan.
-Sätt er. -God morgon, far.
Förorättade jag er med mitt ohyfsade sätt igår?
För då ber jag om ursäkt.
Nej, inget att tala om. Jag blev väl omhändertagen.
Lite kaffe, cavaliere?
Kanske ett glas isvatten, tack.
-Ni kan ta av er jacketten om ni vill. -Ja.
En ynnest reserverad för nordbor.
Hon skulle aldrig låta mig göra det.
Om ni vill svalka er, varför smakar ni inte vår granita?
-Tack. -Skicka honom grädden.
Den är godare med grädde.
Den är magnifik.
Jag läste om brevet från min systerson Tancredi igår.
-Han sa att ni hade ett förslag till mig. -Det stämmer.
-Men nu är inte… -Jag döljer inget för min familj.
Regeringen avser att utnämna flera framstående sicilianare
till kungarikets senatorer.
Och ingen är mer framstående än ni, Prinsen.
Har ni rest ända hit för att erbjuda mig en plats
i ert nya Italiens senat?
Det är även ert Italien.
Tur att Paolo inte är här.
Cavaliere…
Don Fabrizio sitter i det sicilianska överhuset.
Är inte en senatorspost för anspråkslös för en man i hans ställning?
Prinsessan!
Vår gode cavaliere avsåg inte att förolämpa mig.
Fabrizio, du menar inte…
Fortsätt.
Tack, Prinsen.
Som ni vet är enandet av Italien ännu inte fullbordat.
Venedig styrs av Österrike. Rom hör till påven.
Som jag förstår det vill Garibaldi marschera mot Rom.
Kungen förbjuder det.
En italiensk armé mot påven är entydigt med krig med Frankrike.
Och slutet på det nya kungariket.
Landet är ungt och sårbart.
Det behöver stödet av sina starkaste.
Det behöver Sicilien och det behöver Leoparden.
Signor Mario!
Prinsen…
Don Paolo.
Din mor, dina systrar, stoppa dem!
Stanna! Vänta!
Nej, Chiara!
Paolo!
Nej!
Mamma!
Nej!
Släpp mig, Fabrizio!
Släpp mig!
Min pojke.
Prinsen, det var hästen.
Nej!
Det var hästen!
Stella.
Kom hit…
Kom, Stella. Släpp honom.
Stella, kom hit.
Var hälsad, Maria, Guds moder, be för oss syndare,
nu och i vår dödstimme. Amen.
Var hälsad, Maria, full av nåd. Herren vare med dig.
Välsignad vare du bland kvinnor,
och välsignad vare frukten av din livmoder, Jesus.
Heliga Maria, Guds moder, be för oss syndare,
nu och i vår dödstimme. Amen.
Prinsen.
Vilken förlust.
Vår smärta är ändlös.
Concetta.
BASERAD PÅ "LEOPARDEN" AV G.T. DI LAMPEDUSA
Undertexter: Jessika Johansson