GEPARD
SRPEN 1862
Ano?
Mamá, volala jste mě?
Jednou je budete muset sundat.
Na všechno je čas.
Tvůj otec se rozhodl jet do Turína. Zvažuje, jestli přijmout post senátora.
Ne. Nechtějte, abych tam jela s ním.
Prosím tě.
Ne, mamá.
Nedokážu znovu vidět Tancrediho.
Tvůj otec je na tom hůř, než si umíš představit.
Od Paolovy smrti už není jako dřív.
Concetto.
Pojedu otče.
Cos to řekla?
Jako doprovod. Pojedu.
Ale to je skvělá zpráva.
Kéž bys to nedělala jen proto, že to žádá matka.
Jestli jsem vám tak podobná, tak mě nikdo nedonutí dělat něco,
co nechci.
Já jsem taky Salinská.
TURÍN HLAVNÍ MĚSTO NOVÉ ITÁLIE.
Račte tudy.
Strýčku!
Jaká byla cesta?
Trochu pomalá.
Chápu.
Concetto.
Bratránku.
Vítám vás. Pojďte dál.
Tudy prosím. Ukážu vám dům.
Á.
Ty naše malé půtky jsou v novinách i tady.
Čtyři tisíce mužů je prý připraveno táhnout
s ním na Řím. Je to šílenství, strýčku.
A ty jsi z toho šílenství vyléčený?
Ne úplně, Concetto.
Vítejte, Salinští.
-Strýčku. -Drahá.
-Concetto. -Angelico. Váš dům je opravdu krásný.
-Děkuji. -Obdivuji tenhle
obraz, je to skvělá práce.
Taky si myslím.
I když barvy nejsou nic ve srovnání s Belliniho dílem ve vile Salína.
Concetto, jak se má teta?
To si umíš představit.
Máme překvapení. Těšte se jaká místa vám rezervoval
Chevalley večer v opeře. Bude tam i král.
Dnes večer?
Samozřejmě. Je tu toho tolik k vidění. Nesmíme promarnit ani okamžik.
Turín je teď místem, kde chce být každý.
A jakou operu uvidíme?
Půjdeme na Nabucco, strýčku.
Á.
Navíc dneska večer tam bude francouzský velvyslanec v Itálii.
Smím to říct?
Angelico, zatím není co říct.
Tancredi je jedním z kandidátů na diplomata
při italské ambasádě v Paříži.
V Paříži?
Francouzský velvyslanec ho podporuje.
Byl bych velmi vděčný, kdybych měl i vaši podporu.
Máš ji.
Pojď. Ukážu ti dům.
Jak se má Concetta?
Dobře.
Tohle je tvůj pokoj.
Moc pěkný.
Byl by to krásný dětský pokoj, viď?
Ale pravděpodobně z něho bude herna biliáru.
Jsem moc šťastná, že jsi tady.
A Tancredi taky.
Pořád říká, že jsi nejchytřejší člověk, co zná.
Odjakživa byl diplomat.
Zkus si odpočinout.
Je nám ctí, že jste přijel, princi. Především tak krátce po tragédii,
co jste prožili.
Nachystali jste nám program, jak jsem slyšel.
Ano, zítra návštěvu senátu a večer malou recepci.
A v pátek samozřejmě váš proslov v Národním kruhu.
Dovolte mi představit vám velvyslance Francie, Charroux.
Princi.
Těší mě.
Je mi ctí.
To je moje dcera Concetta.
MOC MĚ TĚŠÍ, SLEČNO.
TĚŠÍ MĚ.
Jsem ohromená, že vy dva jste tak slavní
za tak krátkou dobu.
Nejsem si jistý, že je to kompliment.
Řekni mi pravdu, Concetto, co si o všem myslíš?
O Turínu?
O Itálii.
Není to to, co mi slibovali.
V jakém smyslu?
Loď, která popluje z Messiny do Neapole. A potom vlak. Řím, Florencie, Benátky.
Garibaldi neuposlechl králův rozkaz.
Přeplul Mesinskou úžinu a vylodil se na pevnině.
Papá.
-Rozkazy vašeho krále neplatí, Tancredi? -Nebo se událo něco, o
čem jsem nebyl informován?
Král samozřejmě pošle k Římu vojsko co nejdříve.
Jinak budeme muset bohužel tuto chybu vaší vlády vyhodnotit jako vyhlášení
války Francii.
Velvyslanče, prosím vás o trochu trpělivosti.
Omluvte mě, princi. Musím odejít.
-Prosím vás, neodcházejte. Zůstaňte. -Jsem očekáván v Paříži.
KDYŽ SE VRÁTÍTE DOMŮ,
NEBUDETE MOCT PŘIJÍT NA SLAVNOST,
KTEROU ZÍTRA POŘÁDÁME PRO STRÝCE.
TAKŽE, CO SI TAM POČNEME BEZ VÁS?
KOMTESO. VYŘEŠÍ-LI SE TENTO INCIDENT VČAS, PŘIJDU.
Prozatím bohužel nemám tu správnou náladu na Verdiho. Princi. Laskavě mě omluvte.
Jestli Garibaldi skutečně dobude Řím, nezastaví se, dokud neustanoví republiku.
A lidé jako my dlouho v takové Itálii nevydrží.
Jestli chceme, aby vše zůstalo, jako doteď, musí parlament pracovat.
Ještě jsem se nerozhodl, zda mě tenhle svět fascinuje
nebo se mi hnusí. Ale mám opravdu radost z toho,
že se ti daří prosadit svůj potenciál, chlapče. Můj milovaný synovče.
Hm? Tvá kariéra je na dobré cestě, a tvoje manželství je asi velmi spokojené,
že? Jsem si jistý, že tvoje matka nahoře je na tebe hrdá.
Děkuji, strýčku. Tato slova pro mě opravdu moc znamenají.
Á, měl byste vědět, že sem přijede don Calogero.
-Ne. -Ano.
-Ó né. -Zjevně přijede, aby našel
důkaz o vznešeném původu.
Král posílá své vojsko proti Garibaldimu! Itálie na prahu občanské války!
Princi, politické centrum nové Itálie. Senát.
Srdce našeho nového národa. Doufám, že se stanete jeho součástí.
Dary, které jsme obdrželi u příležitosti sjednocení, ukazují,
jak nesmírně rozmanitá naše země je.
Toto je dar z vašeho kraje.
Typicky sicilský.
V jakém smyslu?
Všichni ostatní darovali něco, co má nějaký účel,
ne? Sedlo, drátěnou košili. Co jsme darovali my,
Sicilané? Plachetnici. Navíc z korálu,
která by se potopila při prvním kontaktu
s vodou. Pouze estetika a marnivost.
A přesně tohle je uvědomění, které v tuhle chvíli zoufale potřebujeme.
Díky mužům jako vy, iniciativy jako Garibaldiho tažení
na Řím nemají budoucnost.
Sto deset.
Tahle barva vám bude moc slušet.
Tak dobře.
Doručíme vám šaty co nejdříve, princezno.
Děkuji vám.
A děkuji tobě, Angelico.
Musíš mít opravdu výjimečnou róbu na oslavu na počest tvého otce.
Tady se pořád něco děje.
Máš pravdu. A právě to se mi líbí.
A vy netoužíte strávit klidný večer, jen vy dva sami?
Manželství je tady něco úplně jiného.
Dále.
Od hraběte Bombella. Přišel tě navštívit.
Pro mě?
Měl by u toho být můj otec. Nebo Tancredi.
Concetto.
Nejsi na Sicílii.
Tyhle záležitosti jsou tady odvážnější.
Rychle. Obleč se.
-Hrabě! -Concetto.
Děkuji, že jste mě přijala.
S radostí.
Váš otec tady není?
Ne. Ani můj bratranec. Ale řekli mi, že tu nejsou pravidla tak formální.
Tím si nejsem tak jistý.
Viděl jsem vás v opeře a napadlo mě, že bydlíte tady, takže…
Uhodl jste.
Nemohl jsem si nechat ujít okamžik, kdy jsme oba tady v Turíně.
Musíte mít vynikající zrak, když jste si mě všiml v davu.
Ne. Ne, kdepak.
Ne, viděl jsem vás, protože vy záříte nad ostatními.
Jak dlouho se zdržíte v Turíně?
Záleží na mém otci.
Přijme funkci, co mu nabízejí?
Řekněme, že to považuje za lákavé.
Vy nepodporujete vládu?
Já myslím, že to je kompromis. Ne nový začátek.
Není to to, za co jsme bojovali.
Proč nejste na tažení s Garibaldim?
Pro mě už válka skončila. Chci žít vlastní život.
Mohl bych se s vámi setkat, ještě než odjedete?
Nemusíte do Milána?
Není nic, co bych neodložil, abych s vámi strávil chvilku.
Příště ale musíte požádat otce.
Jistě.
Omluvte mě.
Dále.
Můžu?
Jsi překrásná.
Není pro mě snadné znovu se s tebou setkat, Concetto.
Tak pro tebe to není snadné?
Ty to možná nedáváš najevo.
Concetto, můžeme?
Už jdeme!
Musíme vyrazit!
Pojďme.
Dámy a pánové. Promiňte.
Musím vám oznámit důležitou zprávu. Právě jsem se dozvěděl,
že Garibaldi byl poražen, dnes odpoledne,
v Aspromonte, generálem Palavičínem. Díky rychlému zásahu
krále se rebelové nyní
nacházejí pět set kilometrů od Říma.
Také jsme dostali zprávu, že Garibaldi byl zasažen
zbloudilou kulkou do nohy.
Do nohy? Ať teď zkusí táhnout na Řím.
Po tak dobré zprávě bych chtěl navrhnout přípitek na počest džentlmena,
jehož brzy budeme mít tu čest počítat mezi naše senátory. Je jím náš čestný host,
don Fabrizio Corbera. Princ Salinský.
-Na prince! -Na prince!
Má velmi rafinovaný styl, nemyslíte? Přesto si myslím,
že Dolče pověšený ve vaší knihovně je víc expresivně melancholický.
UŽ JSTE NAVŠTÍVILA PAŘÍŽ?
Velvyslanče. Pojďte se seznámit s generálem.
MUSÍM UPOSLECHNOUT.
Velvyslanče Charrouxi. Představuji vám generála Mariniho.
Jistě. Těší mě.
Concetto, potřebuji s tebou mluvit.
Tady ne, všichni se na nás dívají.
Tak kde?
Zapamatuj si tuhle adresu. Via Lascaris sedmdesát pět.
Přijdeš?
Potřebuji vás. Sejdeme se v hotelu.
Papá? V pořádku?
Ano.
Chci odtud odejít.
Vrať se s bratrancem.
Samozřejmě, strýčku.
Dobrou noc, papá.
Dobrou noc.
Vezmi si kočár, přijedu, jak to bude možné.
Tassoni?
Jsem překvapený jako vy.
Co tady děláte?
Já tady bydlím.
To musí být nějaký omyl. Je mi to trapné.
Ne, nemyslím. Když mě Tancredi požádal, abych mu znovu půjčil byt, netušil jsem,
že vyvolenou dámou jste zrovna vy.
Znovu?
Zdá se, že ani děvčata z kláštera
nemohou odolat jeho kouzlu.
Prosím. Pojďte se mnou.
Pojďte se mnou.
BYLO MI POTĚŠENÍM.
NA VIDĚNOU.
Princova autorita zasahuje nyní až do ložnice mladé ženy?
Když je jeho neteří.
Co když vaši neteř její manžel podvedl? Už dva měsíce po svatbě?
Pokud vám dělá starost diskrétnost, jsou i jiné postele. Klidnější hotely.
Ty… Chceš být vážně Salinská?
Nebo se chceš kurvit po městě?
Muži mě obtěžují už od mých dvanácti let.
Musíš mi slíbit, že tohle se nebude opakovat.
Tassoni mě pustil dovnitř.
Vodíš sem své milenky?
Své milenky?
Mluvíš, jako bych jich měl stovky.
Tvrdil jsi, že mi chceš něco říct.
Co jsem tě viděl na Paolově pohřbu, nevím, co si mám počít.
Prostě jsem tě musel vidět.
A co tvé manželství?
Když ti dělá starost mé manželství, proč jsi tady, Concetto?
Pravda je, že jsem ji potřeboval.
Toužil jsem po ní.
A tím spíš ve svojí chudobě. Byl jsem svému manželství oddán.
Věřil jsem v něj.
Jenže pak jsem pochopil, že já a Angelica sdílíme jen velké ambice.
A teď jak dny ubíhají, přemýšlím, co by mohlo být mezi mnou a tebou.
Nuže?
Strýčku. Ještě jste vzhůru?
Odvezl jsem Concettu domů. Všechno v pořádku. A vy?
Posaď se na chvilku.
Tvoje žena…
Má milostný poměr…
S tím francouzským velvyslancem.
Rozumíš, chlapče, co jsem právě řekl?
Nelamte si s tím hlavu, strýčku.
Všechno je pod kontrolou.
Musíte pochopit, že ambice Angelicy, pokud jde o mou kariéru,
jsou podstatně větší než moje.
Co mi to zatraceně říkáš?
Ty jsi souhlasil? Ty tu ohavnost podporuješ?
Ale strýčku.
Pokud si vzpomínám, ty jsi měl vždycky metresu.
Dej si pozor, mám ještě pořád dost sil dát ti výprask.
Hochštapler. To se z tebe stalo.
Vítám vás, pane Sedaro.
Oni zrovna snídají?
Ano. Račte tudy.
Takový krásný výkvět mládí! Angelico moje!
-Tancredi! -Done Calogero, dobrý den.
Princezno.
Starosto.
Máte hlad, done Calogero?
Ano.
Omluvte prosím mého strýce. Připravuje se na dnešní proslov.
Ó. Rád ho omluvím.
Je od vás nesmírně velkorysé přijet sem, abyste ho slyšel.
Abych byl upřímný, mám pro to i jiný důvod.
Vážně?
Angelico, ty to víš. Již velmi dlouho máme tušení,
že naše rodina by mohla být spřízněná s třetím baronem Pricim.
Pouze ze strany milenky, samozřejmě. Takže bych si chtěl jednou provždy ověřit,
zda je na tom něco pravdy. A jistí přátelé mi řekli,
že tady v Turíně jsou ti nejlepší heraldici.
Rozhodně vám přeji všechno štěstí na světě.
Ale hlavní důvod, proč jsem musel podniknout
cestu tak únavnou, tak nesmírně dlouhou, je, že můj dobrý přítel, princ Salinský,
prý má obdržet další skvostnou medaili, jež ozdobí jeho hruď. Že? Princezno.
Musíte být na svého otce hrdá.
Jako vždycky, done Calogero.
A vaše matka už se pomaličku zotavuje? Hm?
Pomaličku.
Ano. Ztratit svého dědice…
Taková bolest…
Neumím si to představit. Neumím si to představit.
Navíc ta nádherná kobyla, tak vzácné zvíře, zemřelo takhle…
Omluvte mě. Půjdu zavolat otce.
Princezno.
Omluvte mě.
Papá.
Už dorazil Sedara.
Není to snadné.
Prosím?
V mém věku zjistit, že jsem ve všem chyboval.
Proč to říkáte?
Tancredi měl veškerou moji lásku.
A co se z něho stalo.
Paolo musel vždycky o moji přízeň bojovat.
A ve své usilovnosti našel smrt.
Je to všechno moje vina. I když nikdo neměl odvahu mi to říct.
Ty…
Ano, ty máš odvahu mi to říct.
Pojďme, papá. No tak.
Dámy a pánové, věnujte mi pozornost!
Rád bych zde přivítal členy našeho politického klubu, senátory,
naše hosty i naše návštěvníky. Sešli jsme se zde dnes,
abychom vyslechli několik slov budoucího senátora
za Sicílii. Dona Fabrizia Corbery, prince Salinského. Prosím.
Pánové senátoři, ministři. Dámy a pánové. Víte,
přijel jsem do Turína teprve před pár dny. Ale musím se přiznat,
že mi byly velmi prospěšné. Protože mi pomohly vzpomenout si,
kdo jsem, a také co jsem.
Já jsem nenapravitelný Sicilan. My, Sicilané,
společně již dvacet pět století neseme na svých bedrech tíhu civilizací slavných
a různorodých, které přicházely zvenčí. Již, již zformované, úplné a dokonalé.
Proto jsme až doposud nikdy neměli to potěšení vybudovat něco nám vlastního.
Už dva a půl tisíce let jsme pouhou kolonií. Já uznávám,
že je to z velké části i naše vina. Pochopte,
všechny tyto nadvlády v nás vyvolaly vždy rezignaci, a nyní, všechno,
po čem doopravdy velmi toužíme, je spánek.
Odmítáme jakékoliv snahy aby nás někdo probudil.
I když ten nově příchozí má možná ty nejlepší úmysly. Jako v tomto případě.
Vy jste mi učinili báječnou nabídku a já si jí moc vážím. Víte,
já jsem součástí staré gardy. Jsem spjatý se starým bourbonským režimem.
Pojí mě s ním mravnost, a snad bychom to nazvali vřelost.
Ovšem jsem součástí nešťastné generace, sevřené mezi starým a novým.
Neschopné přizpůsobit se jednomu ani druhému.
Tudíž, s velkou pokorou, moc děkuji. Ale vaši laskavou nabídku musím odmítnout.
Neuvěřitelné. Každý by uvítal tu čest.
Ať už mu na téhle zemi záleží nebo ne.
Ovšem, musím uznat, že jsem na něj vždycky nakonec hrdý.
A ty bys měla být taky.
To jsem.
Omluv mě.
Rozmyslete si to.
Když to poctiví lidé jako vy raději vzdají,
otevřou tím cestu těm bez skrupulí. A jaká budoucnost pak čeká naši mladou
zemi? Opravdu, prosím vás, princi. Uposlechněte své svědomí.
To jsem přece právě udělal.
Vy jste džentlmen, Chevalley. Jsem šťasten, že jsem vás mohl poznat.
A jestli dovolíte, rád bych do té funkce někoho doporučil.
Samozřejmě.
Podívejte, Tancrediho tchán, pan Calogero Sedara.
-Na vaše, pánové. Na vaše. -On je ten správný člověk pro takovou
situaci. Navíc je také, je také z vážené rodiny. Nebo brzy jistě bude,
jak jsem slyšel. Hm? Přemýšlejte.
Promiňte.
Concetto.
Hrabě.
Váš otec je vždycky samé překvapení.
Předpokládám, že nyní s ním odjedete.
Tedy, myslím, že nemám na vybranou.
Takže, budu muset jet na Sicílii
a promluvit s ním.
Děkuji.
Omluvte mě.
Potřebujete na cestu ještě něco?
Neřekl bych.
Promiňte. Právě ho doručili. Otevřela jsem ho, když jsem viděla pečeť.
Mé vyslání je potvrzeno. Jedeme do Paříže.
Blahopřeji vám oběma.
Děkuji.
Na shledanou.
Na shledanou, princi.
Děkuji za všechno.
Šťastnou cestu.
Mám z tebe radost.
Děkuji, Concetto.
Dostal jsi to, co jsi chtěl.
Paříž!
Asi jsem se musel dočasně pominout.
Jak mě k čertu vůbec napadlo sem jet?
Vrátíme se zpátky domů. Že, Concetto?
Kde mě čeká už jenom melancholické stáří.
A ty?
A já?
Najdeme ti sicilského manžela.
-Papá. -Zůstaneš nám nablízku.
Papá. Prosím vás.
Budeš moct pomáhat matce, podpoříš bratra.
Přestaňte. Tak dost. Pořád to vaše absurdní přesvědčení, že můžete rozhodovat
o životě druhých. Že můžete všechny ovládat, jako bychom byli loutky.
Já potřebuji vybudovat něco svého. Potřebuji žít svůj život sama, bez vás.
Opravdu vás mám ráda, papá.
Ale nemůžu pořád žít ve světě, který jste vytvořil,
protože si potřebuji vytvořit vlastní.
Hrabě Bombello má v úmyslu požádat o mou ruku.
A já si přeju, abyste jeho žádosti vyhověl.
Musíte mi dát svobodu.
A teď pojedeme domů.