LEOPARDEN
AUGUST 1862
Ja?
Ville du snakke med meg, mor?
Du blir nødt til å fjerne disse.
Når tiden er inne.
Faren din drar til Torino.
-Han vurderer å takke ja til senatorsetet. -Nei.
Ikke be meg bli med ham.
-Vær så snill. -Nei, mor.
Jeg holder ikke ut å se Tancredi igjen.
Det står dårligere til med din far enn du tror.
Han har ikke vært den samme siden Paolo døde.
Concetta.
Jeg blir med deg.
Hva sa du nå?
Jeg holder deg med selskap.
Det er jo strålende.
Om du ikke bare gjorde det fordi mor ba deg.
Hvis jeg virkelig tar etter deg, så kan ingen tvinge meg til noe.
Jeg er en Salina, jeg og.
TORINO HOVEDSTAD I KONGEDØMMET ITALIA
Vær så god.
Onkel!
-Hvordan var reisen? -Ganske lang.
Det vil jeg tro.
-Concetta. -Fetter.
Velkommen.
Bli med meg.
Kom, la meg vise dere boligen.
GARIBALDIS NYE HÆR I SICILIA
Våre små feider når frem hit og.
Det sies at 4000 vil marsjere mot Roma med ham.
Galskap, onkel.
Og du? Er du helbredet fra galskapen?
Ikke helt, Concetta.
Velkommen, Salina!
-Onkel. -Skatt.
-Concetta. -Angelica.
-Dere har et vakkert hjem. -Jeg så på dette maleriet. Nydelig.
Det syns jeg og.
Selv om fargene falmer mot Bellinien i villa Salina.
-Ikke sant, onkel? -Hvordan har tante det, Concetta?
-Som forventet. -Vi har en overraskelse.
Vent til dere ser setene Chevalley har reservert i operaen.
Selv kongen kommer.
I kveld?
Så klart. Det er så mye å se. Vi må ikke kaste bort et sekund.
Torino er stedet å være nå.
-Hva skal vi se? -Vi skal se Nabucco.
Forresten, den franske ambassadøren kommer også i kveld.
-Får jeg si det? -Det er ikke noe å si enda.
Tancredi er kandidat til å bli diplomat på ambassaden vår i Paris.
-Paris? -Den franske ambassadøren støtter ham.
Jeg blir takknemlig hvis jeg får Deres støtte.
Det får du.
Kom, la meg vise deg boligen.
Og Concetta?
Bra.
Her er rommet ditt.
Veldig vakkert.
Et perfekt barneværelse, ikke sant?
Men det blir nok heller et biljardrom.
Jeg er glad for at du kom.
Det er Tancredi og.
Han skryter alltid av intellektet ditt.
Diplomatisk som alltid.
Jeg lar deg hvile.
Det er en ære å ha Dem her, fyrste. Spesielt så kort tid etter tragedien.
De har lagt flere planer.
Ja. Et besøk i senatet i morgen og en liten samling på kvelden.
Og så, naturligvis, talen Deres på klubben på fredag.
Tillat meg å presentere den franske ambassadøren, Charroux.
Fyrste.
-Hyggelig å møte Dem. -En ære.
Dette er datteren min, Concetta.
-Enchanté, mademoiselle. -Enchanté.
Det overrasker meg hvor berømte dere to er blitt på så kort tid.
Jeg vet ikke om det er et kompliment.
Ærlig talt, Concetta. Hva syns du om alt dette?
Om Torino?
Om Italia.
Det er ikke som du lovte meg.
Hvordan da?
"Et båt fra Messina til Napoli, så tog til Roma, Firenze og Venezia."
Garibaldi har ignorert kongens ordre.
Hæren har krysset Messinastredet og er nå på fastlandet.
Far?
Er Deres konges ordre verdiløse, Tancredi? Eller har han gitt andre jeg ikke vet om?
Kongen vil sende en hær til Roma.
Ellers blir vi tvunget til å tolke deres tvetydighet som en krigserklæring.
-Jeg ber om Deres tålmod. -Tilgi meg, fyrste.
-Jeg må dra. -Vær så snill, bli her.
-Jeg er ventet i Paris. -Ambassadør, får jeg lov?
Hvis De drar, får De ikke deltatt på vår fest for min onkel i morgen.
Hva skal vi gjøre uten Dem?
Grevinne…
Kanskje, hvis denne hendelsen kan løses i tide.
For øyeblikket har jeg dessverre mistet min appetitt på Verdi.
Fyrste.
Ha meg unnskyldt.
Hvis Garibaldi lykkes med å ta Roma, gir han seg ikke før vi er en republikk.
Folk som oss varer ikke lenge i et slikt Italia.
Hvis vi vil at ting forblir som de er, må parlamentet sette i gang.
Jeg vet ikke om politikkens verden fascinerer eller frastøter meg.
Men det gjør meg glad å se hvor mye du oppnår her, sønn.
Min kjære nevø.
Du har en fin karriere og et lykkelig ekteskap, eller hva?
Jeg er sikker på at moren din, der oppe, er stolt av deg.
Takk, onkel.
Ordene dine betyr mye for meg.
Du bør vite at don Calogero er på vei.
-Nei! -Jo.
Han skal visst finne bevis på at familien er av adelig herkomst.
Kongen sender tropper mot Garibaldi!
Italia på randen av borgerkrig!
Fyrste, det nye Italias politiske hovedsete.
Senatet.
Hjertet av vår nye nasjon.
Jeg håper De vil bli en del av det.
Gavene vi fikk for å feire vår samling viser hvor variert nasjonen er.
Denne er fra Deres rike.
-Typisk siciliansk. -På hvilken måte?
Alle de andre sender en gave som har et formål.
En sal, en ringbrynje.
Hva sender vi?
En gallion laget av korall som synker ved kontakt med vann.
Kun estetikk. Og forfengelighet.
Det er nøyaktig denne visdommen som vi så desperat trenger nå.
Med menn som Dem ville vi unngått vågestykker som Garibaldis marsj mot Roma.
Hundreogti.
Denne fargen vil kle Dem svært godt.
Fint.
-Vi får kjolen levert så snart som mulig. -Takk.
Takk til deg og.
Jeg tenkte du burde ha noe spesielt å ha på deg på din fars fest.
-Er livet alltid så travelt her? -Ja. Og derfor liker jeg det.
Vil du ikke…
Vil du aldri tilbringe kvelden bare dere to?
Ekteskap er noe annet her.
Kom inn.
Det er fra grev Bombello.
-Han er her for å treffe deg. -Meg?
Min far bør være til stede.
-Eller Tancredi. -Concetta.…
Du er ikke på Sicilia.
Her i Torino kan du være dristigere.
Kom igjen, kle deg.
-Greve! -Concetta.
-Takk for at du tok imot meg. -Selvsagt.
Er ikke Deres far her?
Nei. Ikke fetteren min heller. Formaliteter er visst ikke så viktig her.
Jeg er ikke så sikker.
Jeg så Dem i operaen og tenkte jeg ville finne Dem her.
Det stemmer.
Jeg kunne ikke gå glipp av muligheten når vi begge er i Torino.
De må ha utmerket syn hvis De så meg i den folkemengden.
Nei.
Absolutt ikke.
Nei, jeg så Dem fordi…
De stiller alle andre i skyggen.
-Hvor lenge blir De i Torino? -Det avhenger av min far.
Vil han takke ja til stillingen?
Jeg tror han syns ideen er overbevisende.
Støtter De ikke regjeringen?
Jeg tror det er…
et kompromiss.
Ikke en ny start.
Ikke det jeg kjempet for.
Hvorfor krysser De ikke sundet med Garibaldi?
Min kamp er over.
Jeg har et liv å leve.
-Får jeg besøke Dem igjen før De drar? -Er De ikke ventet i Milano?
Det fins ingenting jeg ikke ville utsatt for en time til med Dem.
De må spørre far neste gang.
Naturligvis.
Ha meg unnskyldt.
Kom inn.
Får jeg?
Så vakker du er.
Det har ikke vært enkelt for meg å se deg igjen.
Det har ikke vært enkelt for deg?
Kanskje du skjuler det bedre.
Er du klar, Concetta?
Vi kommer!
Vi må dra!
Kom, så går vi.
Damer og herrer, jeg beklager.
Jeg har viktige nyheter.
Jeg har nettopp fått vite
at Garibaldi led et tøft nederlag i dag i Aspromonte mot general Pallavicino.
Takket være kongens besluttsomhet er opprørerne stanset over 500 km unna Roma.
Vi har også fått høre at Garibaldi er blitt truffet i foten av et streifskudd.
I foten? Så ingen marsj mot Roma!
Jeg vil fortsette den gode stemningen med å skåle for denne herremannen
som vi snart vil få æren av å ha som en av våre senatorer.
Vår hedersgjest, don Fabrizio Corbera, fyrsten av Salina.
-For fyrsten! -For fyrsten!
Det er svært raffinert, synd De ikke?
Men jeg føler at Dolci-maleriet Deres formidler en mer uttrykksfull melankoli.
Er De ikke enig?
Har De vært i Paris?
Ambassadør, kom og møt generalen.
Jeg må adlyde.
Ha meg unnskyldt.
Ambassadør Charroux, general Marini.
-Hyggelig. -I like måte.
Jeg må snakke med deg.
Ikke her, hvor hele verden ser på.
Så hvor?
Memorer denne adressen.
Via Lascaris 75.
Kommer du?
Far?
Er alt i orden?
Ja.
Jeg vil dra.
-Følger du kusinen din hjem? -Naturligvis, onkel.
-God natt, far. -God natt.
Ta vognen. Jeg kommer så fort jeg kan.
Tassoni?
Jeg er like overrasket som Dem.
Hva gjør De her?
Jeg bor her.
Dette må være en feil. Jeg beklager så mye.
Det tror jeg ikke.
Da Tancredi sa at han trengte leiligheten igjen,
ante jeg ikke at den unge damen var Dem.
"Igjen"?
Ikke engang klosterpiker kan motstå hans sjarm.
Stig på.
Denne vei.
God natt.
Det har vært en fornøyelse.
På gjensyn.
Strekker fyrstens autoritet seg helt til en pikes soverom nå?
Ja, når piken er hans niese.
Og hvis den niesen ble forrådt av sin ektemann to måneder etter bryllupet?
Hvis det er diskresjon De uroer Dem for, fins det andre senger.
Mer bortgjemte hoteller.
Du…
Vil du være en Salina…
Eller vil du være en skjøge?
Menn har snakket om meg siden jeg var 12 år gammel.
Nå, lov meg at dette… aldri gjentar seg.
Tassoni slapp meg inn.
Tar du med elskerinnene hit?
Elskerinnene?
Som om det var hundrevis av dem.
Du hadde noe du ville si?
Jeg har vært fortapt siden jeg så deg i Paolos begravelse.
Jeg måtte se deg igjen.
Og ekteskapet ditt?
Hvis du bryr deg om ekteskapet mitt, så hvorfor er du her?
Sannheten er at jeg trengte henne.
Jeg begjærte henne.
Enda mer i min fattigdom.
Og jeg var trofast i ekteskapet.
Jeg trodde på det.
Men snart innså jeg at…
Det eneste vi har felles er ambisjoner.
Og nå tilbringer jeg dagene mine med å lure på hva du og jeg kunne blitt.
Så?
Onkel, er du fortsatt våken?
Jeg fulgte Concetta hjem. Alt i orden.
Vil du ha?
Sett deg et øyeblikk.
Din kone…
…har et affære…
…med den franske ambassadøren.
Forstår du hva jeg sier, gutt?
Ingen fare, onkel.
Alt er under kontroll.
Angelicas ambisjoner på vegne av min karriere er blitt større enn mine.
Hva pokker er det du sier?
Gikk du med på dette?
Oppmuntret du til denne usselheten?
Kutt ut, onkel.
Du har alltid hatt en elskerinne.
Jeg er fortsatt kapabel til å knuse ansiktet ditt!
En kobler.
Det er det du har blitt.
Velkommen, signore Sedara.
-Spiser de frokost? -Ja. Vær så god. Denne vei.
Ungdommens skjønnhet!
Min elskede Angelica.
-Tancredi! -Don Calogero, god morgen.
-Fyrstinne. -Borgermester.
-Er De sulten, don Calogero? -Ja.
Jeg må unnskylde min onkel. Han ser over talen sin.
Ja, da er han unnskyldt.
Snilt av Dem å komme helt hit for å lytte til ham.
For å være ærlig, er det også en annen grunn.
Å ja?
Angelica, du vet jo dette.
Familien vår har i lang tid mistenkt
at vi kan være i slekt med baron Prizzi III.
På hans elskerinne side, selvfølgelig.
Jeg vil vite, en gang for alle, om det er noe hold i det.
Jeg er blitt informert om at de beste heraldikerne fins i Torino.
Jeg ønsker dem all lykke.
Men den avgjørende årsaken til at jeg la ut på denne lange og slitsomme ferden,
er at min gode venn, fyrsten av Salina, skal motta nok en glitrende medalje.
Fyrstinne. De må være så stolt av Deres far.
Som alltid, don Calogero.
Begynner Deres mor å komme litt til hektene igjen?
Litt.
Naturligvis.
Å miste sin arving…
Det er for smertefullt.
Jeg kan ikke engang forestille meg.
Og den flotte hesten, et så unikt dyr, å dø slik…
-Ha meg unnskyld, la meg hente far. -Fyrstinne.
Ha meg unnskyldt.
Far.
Sedara er her.
Det er ikke lett.
Hva da?
Å nå min alder og innse at man har gjort alt feil.
Hvorfor sier du det?
Tancredi har fått all min kjærlighet.
Og se hva han er blitt.
Mens Paolo alltid måtte gjøre seg fortjent til den.
Og i forsøket møtte han sin død.
Og alt var min feil, selv om ingen hadde motet til å si det.
Du…
Du er modig nok til å si det.
Kom, far.
Kom.
Damer og herrer, kan jeg få deres oppmerksomhet?
Jeg vil ønske velkommen til medlemmene våre,
senatorer og våre flotte kvinnelige gjester.
Vi er samlet her i dag for å høre en fremtidig siciliansk senator.
Don Fabrizio Corbera.
Fyrsten av Salina.
Ordet er Deres.
Senatorer, ministre, damer og herrer.
Jeg har ikke vært i Torino i mer enn et par dager.
Men jeg må tilstå at disse dagene har vært nyttige.
De har påminnet meg om
hvem jeg er og hva jeg er.
Jeg er uopprettelig en sicilianer.
I over 25 århundrer har vi sicilianere
båret byrden av mange fantastiske og varierte sivilisasjoner.
Alle kom utenfra. Fullstendige, komplette og perfekte.
Vi har aldri hatt gleden av å se noe spire frem fra øya vår.
De siste 2500 årene…
…har vi vært en koloni.
Jeg må tilstå at det i stor grad er vår egen skyld.
Men dere forstår, all denne dominansen
har gjort at vi har resignert.
Og nå, er alt vi virkelig lengter etter…
…søvn.
Vi hater enhver som prøver å vekke oss,
selv om de kanskje har de beste hensikter.
Som i dette tilfellet,
når dere tilbyr meg denne fantastiske gaven.
For jeg er medlem av den gamle herskende klasse.
Jeg har bånd til Bourbon-regimet.
Det er bånd basert på anstendighet, om så ikke ekte hengivenhet.
Jeg tilhører også en uheldig generasjon fanget mellom det gamle og det nye,
ute av stand til å tilpasse oss noen av dem.
Og derfor, med stor ydmykhet og takknemlighet,
må jeg avslå deres generøse tilbud.
Avslår han en plass i senatet?
Utrolig.
Enhver annen ville ha tatt imot æren.
Samme om de brydde seg om landet eller ei.
Uansett,
på et vis eller annet, klarer han alltid å gjøre meg stolt.
Det burde du også være.
Det er jeg.
Vi ses etterpå.
Jeg ber Dem revurdere.
Hvis ærlige menn som Dem trekker seg, åpner det vei for de skruppelløse.
Og hvilken sjanse vil da vår unge nasjon ha?
Jeg ber Dem, fyrste.
-Hør på Deres samvittighet. -Det er det jeg har gjort.
De er en gentleman, Chevalley. Jeg er glad jeg fikk bli kjent med Dem.
Hvis jeg får, vil jeg gjerne foreslå noen til setet.
Selvsagt.
Altså…
Tancredis svigerfar, don Calogero Sedara.
For helsen!
Han er virkelig rett mann for dette.
Dessuten er han av gammel nobel herkomst.
Eller han blir det snart.
Tenk på saken.
Unnskyld meg.
-Concetta. -Greve.
Deres far er full av overraskelser.
-Jeg antar at De drar med ham nå? -Jeg tror ikke jeg har noe valg.
Vel… Da får jeg dra til Sicilia for å snakke med ham.
Takk.
Ha meg unnskyldt.
Trenger dere noe mer til reisen?
-Jeg tror ikke det. -Unnskyld meg.
Dette kom nå nettopp. Jeg åpnet det da jeg så seglet.
Det er offisielt. Vi skal til Paris!
Gratulerer til dere begge.
-Takk. -Farvel.
Farvel, fyrste.
-Takk for alt. -God tur.
-Jeg er glad på dine vegne. -Takk, Concetta.
Du har oppnådd det du ønsket.
Paris!
Tenk at jeg kunne være så dum!
Hvordan pokker skulle jeg kunne bo her?
La oss dra hjem.
Ikke sant, Concetta?
En vidunderlige og melankolsk alderdom venter meg.
Og du?
Og jeg?
Vi finner en flott siciliansk ektemann til deg.
-Far. -Hold deg nær oss.
Far, vær så snill.
Da kan du støtte moren din og hjelpe dine brødre.
Det holder!
Nok av denne absurde trangen til å bestemme alles liv for dem,
å kontrollere alle som om vi var nikkedukker!
Jeg trenger å bygge noe eget!
Jeg trenger å leve mitt eget liv, uten deg!
Jeg er så glad i deg, far.
Men jeg kan ikke leve i din verden. Jeg må leve i min egen.
Grev Bombello kommer til å be om min hånd.
Jeg trenger at du sier ja.
Du må slippe meg fri.
Nå drar vi hjem.
BASERT PÅ LEOPARDEN AV GUISEPPE TOMASI DI LAMPEDUSA
Tekst: Elin Wikstrøm