LEOPARDEN
AUGUSTI 1862
-Ge mig den. -Tack.
-Kan du ta den här, tack? -Ja.
Ja?
Mamma, ville du träffa mig?
Du måste ta bort dem någon gång.
Vi tar det efter hand.
Din far åker till Turin.
Han överväger om han ska tacka ja till senatorsposten.
Nej.
Du får inte be mig följa med.
-Snälla. -Nej, mamma.
Jag klarar nog inte att se Tancredi igen.
Din far mår mycket sämre än du kan föreställa dig.
Han är inte densamme sedan Paolo dog.
Concetta.
Jag följer med.
-Vad sa du? -Jag gör dig sällskap. Jag följer med.
Det är ju underbart.
Om du inte gör det bara för att din mor bad dig.
Om jag nu liknar dig,
kan ingen tvinga mig att göra något mot min vilja.
Jag är också en Salina.
TURIN KUNGARIKET ITALIENS HUVUDSTAD
Varsågod.
Morbror!
-Hur var resan? -Lite i längsta laget.
Det kan jag tro.
-Concetta. -Kusin.
Välkomna.
Kom.
Kom, ni ska få se lägenheten.
Våra små skärmytslingar blir stora nyheter även här.
Det sägs att 4 000 män är redo att marschera mot Rom med honom.
Det är galenskap, morbror.
Och du? Är du botad från den galenskapen?
Inte helt och hållet.
Välkomna, familjen Salina.
-Morbror. -Min kära.
-Concetta. -Angelica.
-Ni har ett vackert hem. -Jag tittade på tavlan. Fint måleri.
Jag håller med.
Även om färgerna står sig blekt mot er Bellini i Villa Salina.
-Visst, morbror? -Concetta, hur mår moster?
-Som du kan tänka dig. -Vi har en överraskning.
Vänta tills du ser platserna Chevalley har ordnat på operan.
Kungen kommer också dit.
-Ikväll? -Naturligtvis.
Det finns så mycket att se. Vi får inte spilla en sekund.
Det är i Turin man ska vara nu.
Vad får vi se?
Vi ska se Nebukadnessar.
Förresten kommer Frankrikes ambassadör i Italien att vara där ikväll.
-Får jag säga det? -Det finns inget att säga än.
Tancredi kan få en diplomatroll på italienska ambassaden i Paris.
-Paris? -Den franska ambassadören stöttar honom.
Jag skulle vara tacksam för ert stöd.
Det har du.
Kom, jag ska visa dig runt.
Hur mår Concetta?
Bra.
Det här är ditt rum.
Det är mycket fint.
Vore det inte perfekt som barnkammare?
Men det är troligare att det blir biljardrum.
Jag är glad att du är här.
Det är Tancredi också.
Han säger att du är den intelligentaste personen han vet.
Han har alltid varit diplomatisk.
Du ska få vila nu.
Det är en ära att ha er här, Prinsen.
Särskilt så snart efter tragedin som inträffade.
Ni har visst gjort ett program.
Ja, ett besök i senaten imorgon och en liten mottagning på kvällen.
Och sedan ert tal på Nationella klubben på fredag.
Tillåt mig presentera Frankrikes ambassadör, Charroux.
Prinsen.
-Angenämt. -Vilken ära.
Det här är min dotter, Concetta.
-Enchanté, mademoiselle. -Enchanté.
Jag är förvånad över hur berömda ni två har blivit på så kort tid.
Jag vet inte om det var en komplimang.
Svara ärligt. Vad tänker du om allt det här?
Om Turin?
Om Italien?
-Det är inte vad jag blev lovad. -Hur menar du?
"En båt från Messina till Neapel,
sedan tåget till Rom, Florens, Venedig…"
Garibaldi trotsade kungens order.
Hans armé har korsat Messinasundet och är på fastlandet.
Pappa.
Betyder er kungs order inget, Tancredi?
Eller gavs det andra som vi inte fick veta om?
Kungen skickar genast en armé till Rom.
Annars tvingas Frankrike tolka er regerings tvetydighet
som en krigsförklaring.
-Jag ber om ert tålamod. -Ursäkta, Prinsen. Jag måste gå.
-Snälla, stanna här. -Man väntar mig i Paris.
Ambassadeur, ursäkta mig.
Om ni åker hem missar ni festen vi håller för min morbror imorgon.
Säg mig, hur ska vi klara oss utan er?
Comtesse…
Om den här incidenten kan lösas fort, så kanske.
Men för stunden har jag tappat aptiten för Verdi.
Prinsen.
Ni får ursäkta mig.
Om Garibaldi verkligen lyckas inta Rom,
slutar han inte förrän vi är en republik.
Vår sort varar inte länge i ett sådant Italien.
Vill vi bevara saker som de är måste parlamentet sätta fart på arbetet.
Jag vet inte om den här politiska världen är fascinerande eller motbjudande.
Men det som verkligen gläder mig
är att se hur dina förmågor kommer till sin fulla rätt här.
Min älskade systerson.
Du har en bra karriär
och ett lyckligt äktenskap, såvitt jag kan se.
Jag är säker på att din mor där uppe också är mycket stolt.
Tack, morbror.
Dina ord betyder mycket för mig.
Förresten ska du veta att don Calogero är på väg hit.
-Nej! -Jo.
Han söker bevis för att hans släkt är av adlig härkomst.
Kungen skickar trupper för att stoppa Garibaldi!
Italien på gränsen till inbördeskrig!
Prinsen, det nya Italiens politiska centrum.
Senaten.
Vår nya nations hjärta.
Jag hoppas att ni vill vara en del av det.
Gåvorna vi fick till minne av enandet
speglar vår nations stora bredd.
Gåvan från ert kungarike.
-Typiskt sicilianskt. -Vad menar ni?
Alla andra skickade en gåva som åtminstone har en funktion.
En sadel, en ringbrynja.
Och vad skickade vi?
En galjon gjord av korall
som skulle sjunka vid första vattenkontakten.
Yta och fåfänga rakt igenom.
Det är precis den sortens insikt vi är i så desperat behov av.
Med män som ni, skulle våldsamma företag
som Garibaldis marsch mot Rom aldrig inträffa.
Etthundratio.
Den här färgen skulle klä er.
Det blir bra.
-Klänningen levereras så fort det går. -Tack.
Du ska också ha tack.
Jag ville att du skulle ha något speciellt på festen för din far.
-Är livet alltid lika hektiskt här? -Ja, faktiskt.
Det är det jag tycker om.
Vill du inte…
Vill du aldrig att ni tillbringar en kväll bara ni två?
Äktenskapet är annorlunda här.
Kom in.
Från greve Bombello.
-Han är här för att träffa dig. -Mig?
Min far borde vara här.
-Eller Tancredi. -Concetta…
Du är inte på Sicilien.
Man kan vara djärvare här i Turin.
Seså, klä på dig.
-Greven! -Concetta.
-Tack för att ni tar emot mig. -Så klart.
Är er far inte här?
Nej, och inte min kusin heller.
Men det sägs att man tar lättare på etiketten här.
Nåja, jag är inte så säker på det.
Jag såg er på operan och antog att ni bodde här.
Ni hade rätt.
Jag kunde inte försitta möjligheten när vi båda är i Turin.
Ni måste ha mycket god syn om ni såg mig i publiken.
Nej.
Inte alls.
Nej, jag såg er…
…för att ni överglänser alla andra.
Hur länge stannar ni i Turin?
Det beror på min far.
Tänker han tacka ja till posten?
Han tycker nog tanken är övertygande.
Stödjer ni inte regeringen?
Jag ser den som en kompromiss.
Inte en ny början.
Inte den jag slogs för.
Varför korsar ni inte sundet ihop med Garibaldi?
Kriget är över för min del.
Nu väntar mitt liv.
Får jag besöka er igen, innan ni far?
Väntar man inte på er Milano?
Det finns inget jag inte skulle skjuta upp för en timme till med er.
Ni får fråga min far nästa gång.
Naturligtvis.
Ursäkta mig.
Kom in.
Får jag?
Du är så vacker.
Det har inte varit lätt för mig att återse dig.
Har det inte varit lätt för dig?
Du döljer det kanske bättre.
Concetta, är du klar?
Vi kommer!
Vi måste åka.
Nu går vi.
Mina damer och herrar, jag ber om ursäkt.
Jag har en viktig nyhet.
Jag fick nyss veta att Garibaldi led ett tungt nederlag
i Aspromonte i eftermiddags, mot general Pallavicino
Tack vare kungens handlingskraft
kunde rebellerna stoppas över 500 kilometer från Rom.
Vi fick även veta att Garibaldi träffades i foten av ett vådaskott.
I foten? Då har han marscherat klart.
Och med det glada beskedet
vill jag utbringa en skål för denne hedersman,
som vi snart har äran att räkna in bland våra senatorer.
Vår hedersgäst, don Fabrizio Corbera, prinsen av Salina.
-För Prinsen! -För Prinsen!
Visst har den en förfinad kvalitet?
Men jag måste ändå säga att er Dolci, den i biblioteket,
har ett starkare melankoliskt uttryck. Håller ni inte med?
Har ni besökt Paris?
Herr ambassadör, kom och hälsa på generalen.
Jag måste lyda.
Ursäkta mig.
Ambassadör Charroux, det här är general Marini.
-Angenämt. -Angenämt.
Jag måste tala med dig.
Inte här, inte när alla ser på.
Var annars?
Lägg den här adressen på minnet. Via Lascaris 75.
Kommer du dit?
Jag behöver dig. Vi ses på hotellet.
Pappa?
Är allt som det ska?
Ja.
Jag vill gå nu.
-Följer du din kusin hem? -Naturligtvis, morbror.
-God natt, pappa. -God natt.
Ta vagnen. Jag kommer så fort jag kan.
Tassoni?
Jag är lika förvånad som ni.
Vad gör ni här?
Jag bor här.
-Det måste vara ett misstag. Förlåt mig. -Det tror jag inte.
När Tancredi bad om att få låna lägenheten ikväll igen,
anade jag inte att ni var den unga damen.
"Igen?"
Inte ens ni klosterflickor kan visst motstå hans charm.
Hitåt, tack.
Den här vägen.
God natt.
Det var ett nöje.
Vi ses nästa gång.
Sträcker sig en prins makt ända in i en flickas sovrum nu?
Ja, när flickan är hans niece.
Och om niecen blev bedragen av sin make
två månader efter bröllopet?
Om ni bekymrar er över diskretionen, finns det andra sängar.
Lugnare hotell.
Du…
Vill du vara en Salina…
…eller en hora?
Män har pratat om mig sedan jag var 12, morbror.
Nu lovar du mig att det här…
…aldrig kommer att upprepas.
Tassoni släppte in mig.
Tar du hit dina älskarinnor?
Mina älskarinnor?
Som om jag hade hundratals.
Du sa att du ville prata.
Jag har inte varit mig själv sedan jag såg dig på begravningen.
Jag var tvungen att träffa dig.
Och ditt äktenskap?
Vad gör du här, om du bryr dig så mycket om det?
Sanningen är att jag behövde henne.
Jag begärde henne.
Ännu mer i min fattigdom.
Jag var trofast i mitt äktenskap. Jag trodde verkligen på det.
Men snart förstod jag…
…att Angelica och jag hade gemensamt var ambitioner.
Och nu tillbringar jag dagarna
med att undra vad du och jag kunde ha haft.
Så?
Morbror, är du fortfarande vaken?
Concetta är tillbaka. Allt är i sin ordning.
Vill du ha?
Sätt dig lite.
Din hustru…
…har en kärleksaffär…
…med den franske ambassadören.
Förstår du vad jag säger, pojk?
Oroa dig inte, morbror.
Allt är under kontroll.
Angelicas ambition att få min karriär att blomstra
överträffar nu min egen.
Vad tusan säger du?
Gick du med på det här?
Uppmuntrade du de här vidrigheterna?
Snälla, morbror.
Så länge jag kan minnas har du haft en älskarinna.
Passa dig, än kan jag slå in ansiktet på dig!
En kopplare.
Det är vad du har blivit.
Välkommen, signor Sedara.
-Äter de frukost? -Ja, den här vägen, tack.
Den sköna ungdomen!
Min älskade Angelica.
-Tancredi! -Don Calogero, god morgon.
-Prinsessan. -Borgmästaren.
-Är ni hungrig, don Calogero? -Ja.
Ni får ursäkta min morbror. Han går igenom sitt tal.
Då är han ursäktad.
Det är vänligt av er att resa ända hit för att lyssna.
Ärligt talat finns det även ett annat skäl.
Jaså?
Det vet du.
Vår familj och jag har länge misstänkt
att vi kan vara släkt med den tredje baronen Prizzi.
På hans älskarinnas sida förstås.
Jag vill reda ut en gång för alla om det är det minsta sant.
Jag har hört att de bästa heraldikerna finns i Turin.
Jag önskar er all lycka i världen.
Men den främsta anledningen till mitt besök,
till den här uttröttande och långa resan,
är att min gode vän, prinsen av Salina,
snart har ännu en glänsande medalj att fästa på bröstet.
-Prinsessan, ni måste vara stolt. -Som alltid, don Calogero.
Börjar er mor att återhämta sig så smått?
Så smått.
Naturligtvis.
Att förlora sin arvinge…
Det är en smärta som…
Jag kan inte föreställa mig det.
Och den vackra hästen, det sällsynta djuret, att dö så…
-Ursäkta, jag hämtar min far. -Prinsessan.
Ursäkta mig.
Pappa.
Sedara är här nu.
Det är inte lätt, ska du veta.
Vad?
Att uppnå min ålder och inse att man har gjort allt fel.
Varför säger du så?
Tancredi har alltid fått min kärlek.
Och se vad han har blivit.
Medan Paolo alltid tvingades erövra den.
Och det blev hans död.
Det var mitt fel, fast ingen hade modet att säga det.
Du.
Du är den enda som har det modet.
Kom, pappa.
Kom nu.
Mina damer och herrar, får jag be om er uppmärksamhet?
Jag hälsar er alla välkomna, politiska klubbens medlemmar,
senatorer, gäster och våra älskvärda kvinnliga besökare.
Vi har samlats här idag för att lyssna på en framtida siciliansk senator:
Don Fabrizio Corbera, prinsen av Salina.
Varsågod.
Senatorer, ministrar,
damer och herrar.
Jag har bara varit i Turin i några dagar,
men det har varit nyttiga dagar.
De har hjälpt mig att minnas…
…vem jag är och vad jag är.
Jag är oåterkalleligen en sicilianare.
I över 25 sekel har vi sicilianare
burit tyngden
av många underbara och vitt skilda civilisationer,
som alla kom utifrån.
Färdiga till sin form, fullkomliga och perfekta.
Vi har aldrig haft nöjet
att få se något springa ur vår ö.
De senaste 2 500 åren…
…har vi varit en koloni.
Jag tillstår att det, till stor del, är vårt eget fel.
Men ni måste förstå att all denna dominans
har fått oss att känna oss resignerade.
Och nu är det enda vi strävar efter…
…är att få sova.
Vi avskyr alla som kommer dit för att väcka oss,
även om de har de bästa avsikter.
Som i det här fallet,
när ni erbjuder mig denna fantastiska gåva.
Men ni förstår, jag tillhör den gamla styrande klassen,
och är bunden till den gamla Bourbon-regimen.
Det är ett band byggt på anständighet,
eller kanske rentav tillgivenhet.
Jag tillhör även en otursam generation,
inklämd mellan det gamla och det nya,
utan förmåga att anpassa sig till vare sig det ena eller det andra.
Därför tackar jag er allra ödmjukast,
men jag måste avböja ert erbjudande.
Tackade han nej till en plats i senaten?
Otroligt.
Alla andra hade tagit emot den äran.
Vare sig de brydde sig om landet eller inte.
Hur som helst.
På något vis lyckas han ändå alltid göra mig stolt över honom.
Det borde du också vara.
Det är jag.
Vi ses senare.
Jag ber er att tänka om.
Om hederliga män som ni drar er ur,
öppnas vägen för män utan skrupler.
Och vilket hopp har vår unga nation då?
Jag ber er, Prinsen.
-Lyssna till ert samvete. -Det var det jag gjorde.
Ni är en gentleman, Chevalley.
Jag är glad över att ha träffat er.
Om ni tillåter, skulle jag vilja föreslå någon annan.
Naturligtvis.
Ni vet,
Tancredis svärfar, don Calogero Sedara.
För er, mina herrar!
Han är definitivt rätt man för något sådant här.
Dessutom stammar han från en gammal adelssläkt.
Eller snart gör han det.
Tänk på saken.
Ursäkta.
-Concetta. -Greven.
Er far är en överraskningarnas man.
Jag förmodar att ni reser hem med honom nu.
Jag tror inte att jag har mycket val.
Då får jag resa till Sicilien för att tala med honom.
Tack.
Om ni ursäktar.
-Behöver ni något mer till resan? -Det tror jag inte.
Ursäkta.
Det här kom nyss. Jag öppnade det när jag såg sigillet.
Diplomatposteringen är officiell. Vi ska till Paris.
Gratulationer till er båda.
-Tack. -Adjö.
Adjö, Prinsen.
-Tack för allt. -Lycklig resa.
-Jag är glad för din skull. -Tack, Concetta.
Du har uppnått det du ville.
Paris!
Jag måste ha varit alldeles förvirrad.
Hur tusan kunde jag tro att jag skulle kunna bo här?
Nu far vi hem. Inte sant, Concetta?
Där väntar mig en underbar och melankolisk ålderdom.
Och du?
Och jag?
Vi hittar en bra siciliansk make åt dig.
-Pappa. -Du stannar kvar i vår närhet.
Pappa, snälla.
Då kan du stötta din mor och hjälpa din bror.
Sluta!
Sluta med ditt absurda tvång att bestämma allas liv åt dem,
att kontrollera oss som om vi vore marionetter!
Jag behöver bygga något eget!
Jag behöver leva mitt eget liv, utan dig!
Jag älskar dig så mycket, pappa.
Men jag kan inte leva i världen du har skapat.
Jag behöver skapa mig en egen.
Greve Bombello kommer att anhålla om min hand.
Jag ber dig säga ja för min skull.
Du måste släppa mig fri.
Nu far vi hem.
BASERAD PÅ "LEOPARDEN" AV G.T. DI LAMPEDUSA
Undertexter: Jessika Johansson