ГЕПАРД
СЕРПЕНЬ 1862
Так.
Мамо, ти посилала по мене?
Колись тобі доведеться їх зняти.
На все свій час.
Твій батько вирушає до Турина. Він розглядає можливість
обійняти посаду сенатора.
Ні. Не проси мене їхати з ним.
Прошу тебе.
Ні, мамо.
Не знаю, чи зможу бачити Танкреді.
Батькові значно гірше, ніж ти собі уявляєш.
Він змінився після смерті Паоло.
Кончетто.
Я їду теж.
Ти серйозно?
Поїдемо разом. Я і ти.
Це ж просто чудово.
Навіть якщо ти це робиш, бо тебе попросила мати.
Якщо правда те, що я така сама, як ти, то ніхто не змусить мене робити те,
чого я не хочу.
Моє ім'я Саліна також.
ТУРИН – СТОЛИЦЯ КОРОЛІВСТВА ІТАЛІЯ
Дядьку!
Як ваша подорож?
Дуже довга.
Уявляю.
Кончетто.
Кузене.
Ласкаво прошу. Ходімо.
Проходьте за мною, я покажу вам будинок.
А!
Наші маленькі драми тут теж в новинах.
Кажуть, чотири тисячі вояків готові піти з ним на Рим. Це безумство, дядьку.
А ти вже зцілився від цього безумства?
Не зовсім, Кончетто.
Вітаю вас, Саліна!
Дядьку.
Моя люба.
-Кончетто. -Анджеліко. Ваш будинок прекрасний.
-Дякую. -Я дивився на цю
картину. Яка чудова манера.
Я з вами згодна. Хоч ці кольори і тьмяніють порівняно
з Белліні на Віллі Саліни.
Кончетто, як там моя тітка?
Можеш собі уявити.
Для вас є сюрприз. Шевалле зарезервував чудові
місця в опері на вечір. Король теж буде там.
Мм.
Сьогодні?
Ну, звісно. Тут стільки цікавого, що не можна марнувати ні хвилини.
Турин зараз центр життя!
І що нам покажуть?
Оперу "Набукко", дядьку.
А!
До речі, сьогодні ввечері… там буде посол Франції в Італії.
Розкажи!
Анджеліко, поки що нічого розповідати.
Танкреді претендує на посаду дипломата… в посольстві Італії в Парижі.
В Парижі?
І посол Франції його підтримує.
Я буду дуже вдячний і за твою підтримку.
Звичайно.
Ходімо, я покажу тобі будинок.
Кончетті вже краще?
Так.
Ось твоя кімната.
Дуже гарна.
Вона просто ідеальна для дитячої.
Проте скоріш за все стане більярдною.
Я дуже рада, що ти приїхала.
Як і Танкреді.
Він каже, ти найрозумніша людина, яку він знає.
Він завжди був дипломатом.
Що ж, відпочивай.
Для мене честь приймати вас тут, князю. Особливо після такої жахливої трагедії.
Ви організували кілька насичених днів.
Так. Візит до Сенату вранці, а… ввечері невеличкий бенкет. Ну і, звісно,
​​промова в Національному Клубі в п'ятницю.
Дозвольте представити вам посла Франції Шарру.
Князю.
Дуже приємно.
Яка честь.
Це моя донька Кончетта.
Enchanté, mademoiselle.
Enchantée.
Я вражена тим, наскільки популярними ви обоє
стали за такий короткий час.
Я не впевнений, що це комплімент.
Скажи чесно, Кончетто. Що ти про все це думаєш?
Про Турин?
Про Італію.
Це не те, що ти мені обіцяв.
Ти про що?
"Сісти на корабель з Мессіни до Неаполя… а потім на поїзд… до Рима,
Флоренції чи Венеції…"
Ґарібальді знехтував наказами короля.
Його армія перетнула Мессінську протоку й прибула на материк.
Тату.
Невже накази вашого короля нічого не варті, Танкреді? Чи були й інші,
про які мені нічого не відомо?
Очевидно, що король негайно відправить
війська до Рима.
Якщо він цього не зробить, у нас не лишиться іншого вибору,
окрім як розцінити вашу нерішучість як оголошення війни Франції.
Мсьє посол, прошу вас виявити терплячість.
Перепрошує, князю. Маю йти.
-Прошу, не йдіть. Залиштеся. -Мене чекають в Парижі.
Якщо поїдете – не зможете бути на святі, яке ми влаштовуємо на честь дядька.
Що ми робитимемо без вас?
Графине… Якщо цей інцидент вирішиться найближчим часом, то я, можливо, прийду.
Але наразі… боюся, я вже не в настрої слухати Верді.
Князю. Прошу мені вибачити.
Дядьку, якщо Ґарібальді справді вдасться
взяти Рим, він не зупиниться, поки ми не станемо республікою…
Такі, як ми, довго не протримаються у такій Італії.
Якщо ми хочемо, щоб усе лишалося… як раніше, парламент має працювати.
Я й досі не зрозумів, чи світ політики мене захоплює…
чи відштовхує.
Але що мене дійсно тут радує… то це бачити,
як ти повністю реалізуєш свій потенціал. Мій улюблений небіж. Гм?
Твоя кар'єра йде вгору, і ти ще й при цьому…
в щасливому шлюбі. Я впевнений, що твоя мати там, нагорі… тобою пишається.
Дякую, дядьку. Ці твої слова дуже важливі для мене.
Ти маєш знати… що приїздить дон Калоджеро.
-Ні! -Так.
-Оо! -Він шукатиме тут докази свого
-аристократичного походження. -Ні!
Король посилає війська проти Ґарібальді! Італія на порозі громадянської війни!
Князю, центр політики в Італії… Сенат.
Серце нашої нової нації. Яке, я сподіваюсь,
ви приймете і частиною якого станете.
Подарунки, які ми отримали на честь нашого
об'єднання… демонструють, наскільки різноманітною є наша нація.
Це подарунок з вашого Королівства.
Як по-сицилійськи.
В якому сенсі?
Усі інші надіслали подарунки, з яких принаймні є користь. Ось сідло,
ось кольчужна сорочка.
І погляньте на подарунок від сицилійців. Галеон, зроблений із коралів, який потоне,
щойно його спустять на воду. Всього лиш пишнота й марнославство.
Саме такої глибокої мудрості ми тут зараз так відчайдушно потребуємо.
З такими людьми, як ви, такі жорстокі кампанії,
як похід Ґарібальді на Рим, будуть рідкісним явищем.
Гм.
Сто десять.
Цей колір вам дуже личитиме.
Гаразд.
Ми доставимо сукню, щойно вона буде готова.
Дуже дякую.
Дякую і тобі, Анджеліко.
Я подумала, ти захочеш надіти щось особливе
на свято на честь твого батька.
Ти завжди така заклопотана?
Тут завжди. Тому мені тут подобається.
Невже вам… ніколи не хочеться провести вечір…
просто вдвох?
Шлюбне життя тут дуже відрізняється.
Заходьте.
Це від графа Бомбелло. Він прийшов до тебе.
До мене?
Має бути присутній батько. Або Танкреді хоча б.
Кончетто…
Тут не Сицилія.
Можна бути… сміливішою в Турині.
Все, одягайся.
-Графе! -Кончетто.
Дякую, що прийняли мене.
Ну звісно.
Вашого батька немає?
Ні. Ее, як і мого кузена. Але мені сказали,
що тут формальності не обов'язкові.
А! Я в цьому не впевнений.
Я побачив вас в опері й припустив, що знайду вас тут, тож…
Он воно що.
Я… Я не міг проґавити можливість, поки ми обоє зараз в Турині.
У вас, напевно, чудовий зір, якщо ви помітили мене в натовпі.
Ні… Ні. На жаль.
Ні, я побачив вас… бо ви затьмарюєте усіх інших.
Як довго ви пробудете в Турині?
Залежить від батька.
То він усе ж прийме цю посаду?
Він вважає цю ідею… переконливою.
Гм.
Ви не підтримуєте уряд?
Я думаю, що це… компроміс, а не новий початок.
Я боровся не за це. Ні.
Чому ж ви не перетинаєте протоку з Ґарібальді?
Моя боротьба завершена. Тепер я хочу пожити.
Чи можу я… зайти до вас ще раз… до вашого від'їзду?
Хіба вас не чекають в Мілані?
Немає нічого, чого б я не скасував… заради ще однієї зустрічі.
Але вже доведеться запитати мого батька.
Звісно.
До побачення.
Заходьте.
Можна?
Ти прекрасна.
Мені було нелегко бачити тебе знову, Кончетто.
О, це тобі було нелегко?
Можливо, ти приховуєш це краще.
Кончетто, ти готова?
Ми вже йдемо.
Нас чекають!
Ходімо.
Шановне товариство. Перепрошую.
Я маю дуже важливі новини. Я щойно дізнався,
що Ґарібальді був розбитий сьогодні вдень… в Аспромонте генералом Паллавічіно.
Завдяки рішучим діям короля бунтівників зупинили
за понад 500 кілометрів від Рима. Ми також дізналися,
що Ґарібальді був поранений
у стопу сліпою кулею.
У стопу? Дефіляду в Римі скасовано.
На цій радісній ноті я хотів би виголосити тост за господаря сьогоднішнього вечора.
Незабаром ми матимемо честь проголосити його одним із наших сенаторів.
Наш почесний гість, дон Фабріціо Корбера, князь Саліна.
-За князя! -За князя!
Для нас велика честь, що ви знайшли можливість завітати сьогодні…
У ній стільки витонченості, чи не так? А проте, як на мене, "Дольче", що висить у
вашій бібліотеці, виразніше передає скорботу.
Ви коли-небудь були в Парижі?
Мсьє посол, познайомтеся з генералом.
Мушу скоритись.
Перепрошую.
Мсьє посол Шарру, знайомтесь, це генерал Маріні.
Вітаю. Радий знайомству.
Кончетто, я хочу поговорити.
Не тут, не у всіх перед очима.
А де?
Запам'ятай цю адресу: Віа Ласкаріс, 75.
Прийдеш?
Ти мені потрібна. Я чекатиму в готелі.
Тату! Все добре?
Так.
Я вже, мабуть, піду.
Повертайся з кузеном.
Не хвилюйтесь, дядьку.
На добраніч, тату.
На добраніч.
Візьми карету. А я скоро приїду.
ГОТЕЛЬ "ДЕ ПАЛЬМ"
Тассоні?
Я здивований, як і ви.
Що ви тут робите?
Я тут живу.
Здається, це помилка. Мені дуже ніяково.
Ні, не думаю. Коли Танкреді сказав, що…
йому знову потрібна квартира сьогодні ввечері, я не знав,
що цього разу він запросить вас.
"Знову"?
Виходить, навіть монастирські дівчата не можуть
встояти перед його шармом.
Прошу. Проходьте.
Проходьте.
Добраніч.
Це було неймовірно.
До зустрічі.
Невже влада князя навіть на спальню дівчини поширюється?
Якщо вона його небога, так.
А якщо вашу небогу зрадив її чоловік… через два місяці після весілля?
Якщо вас непокоїть конфіденційність, є й інші ліжка. І тихіші готелі. Князю.
Ти… хочеш бути Саліною…
чи дешевою хвойдою?
Чоловіки говорять про мене з дванадцяти років, дядьку.
Пообіцяй мені… що таке… більше не повториться.
Мене впустив Тассоні.
Сюди ти водиш коханок?
Коханок?
Ти так кажеш, ніби їх були сотні.
Ти хотів мені дещо сказати.
Побачивши тебе на похороні Паоло, я не міг думати ні про кого іншого.
Я мав знову тебе побачити.
А як же твій шлюб?
Якщо тебе так хвилює мій шлюб, то чому ми тут, Кончетто?
Вона була мені справді потрібна.
Я її жадав.
До того ж у мене не було грошей. Але я був вірним чоловіком. І радів шлюбу.
Та згодом я збагнув…
що в нас з Анджелікою нема нічого спільного,
крім амбіцій. І тепер я весь час… уявляю, що могло б вийти в нас із тобою.
Скажи щось.
Дядьку! Ти досі не спиш?
Я привіз Кончетту додому. Все гаразд. Будеш?
Присядь на хвилинку.
Твоя дружина…
має інтрижку…
з тим французьким послом.
Ти почув, що я щойно тобі сказав?
Хай тебе це не бентежить.
У нас все під контролем.
Ти маєш зрозуміти… що амбіції Анджеліки щодо моєї
успішної кар'єри стали більшими, ніж мої.
Що ти в біса верзеш?
Ти згодився на це? Заохочував це паскудство?
О, дядьку.
Усім відомо, що ти також мав коханку.
Обережніше. Я ще здатен врізати по твоїй пиці!
Сутенер! Ось ким ти став.
Вітаю, синьйоре Седара.
Вони зараз снідають?
Так.
Боже, молодість така чудова! Анджеліко, люба!
-Танкреді! -Доне Калоджеро, вітаю.
Князівно.
Синьйоре.
Ви зголодніли, доне Калоджеро?
Так.
Мушу перепросити за дядька. Він саме переглядає свою промову.
О! Тоді вибачаю.
Ви подолали такий шлях лише для того, щоб послухати його.
Чесно кажучи, я тут з іще однієї причини.
Он як?
Анджеліко, ти про це знаєш.
Моя родина давно підозрює, що ми цілком можливо… є далекими родичами…
третього барона Пріцці. По лінії його коханки, звісно.
Я тут, щоб з'ясувати, чи є цьому якісь підтвердження.
Мені повідомили, що тут у вас, у Турині, найкращі геральдисти.
Я бажаю вам підтвердити цей здогад.
Проте… головна причина, чому я прибув сюди,
подолавши цей довгий і важкий шлях, полягає в тому…
що мій добрий друг, князь Саліна,
отримає сьогодні чергову блискучу медаль до своєї колекції! Так? Князівно, ви,
напевно, дуже пишаєтеся батьком.
Як завжди, доне Калоджеро.
Ваша матір вже оговтується поступово? Мм?
Так, потроху.
Звісно… втратити спадкоємця…
Надто боляче.
Я навіть не уявляю. Навіть не уявляю.
І той прекрасний кінь, та рідкісна тварина так гине…
Вибачте, піду покличу батька.
Князівно.
Перепрошую.
Тату.
Приїхав Седара.
Це дуже нелегко.
Ти про що?
Дожити до моїх років і збагнути, що робив усе не так.
Про що ти кажеш?
Танкреді мав мою любов завжди.
І поглянь, ким він став.
Паоло все життя намагався заслужити її.
І спробувавши знову, він помер.
Це була моя провина. Хоча ніхто й не сміє мені сказати це.
Ти…
Ти маєш сміливість це сказати.
Ходімо, тату. Час.
Шановне товариство, прошу уваги!
Ми дуже раді вітати членів політичного клубу,
сенаторів, а також наших дорогих гостей.
Сьогодні ми зібралися тут для того, щоб послухати майбутнього
сенатора Сицилії. Дон Фабріціо Корбера, князь Саліна. Прошу.
Синьйори сенатори, міністри… шановні гості. Я…
прибув до Турина всього кілька днів тому, але мушу визнати,
що ці дні були для мене дуже корисними…
Оскільки вони допомогли мені згадати… хто я… і звідки я.
Я цілковито невиправний… сицилієць.
Ми, сицилійці,
вже понад двадцять п'ять сторіч несемо на своїх плечах тягар різноманітних
чудових цивілізацій… які приходили ззовні.
Це… це сформовані й довершені цивілізації.
Проте жодна з них не зародилася на нашому острові. А отже,
жодну з них ми не можемо назвати своєю… Дві з половиною тисячі років…
ми були колонією.
Мушу визнати, що… багато в чому ми самі винні.
Але все це чужоземне панування… змусило нас зрештою… змиритися… І тепер…
єдине, чого ми… насправді прагнемо… це спати.
Ми ненавидимо будь-кого, хто намагається нас розбудити…
Навіть якщо вони роблять це з найщирішими і найкращими… намірами. Як-от тут зараз…
коли мені вручають цей… чудовий дарунок.
Розумієте, я представник старого панівного класу.
Я пов'язаний зі старим режимом Бурбонів… е-е путами… пристойності, щоб не сказати…
прихильності.
Я належу до нещасливого покоління, яке застрягло між старим… і новим світами…
не в змозі пристосуватися ні до того… ні до іншого.
І тому… з усією смиренністю… дякую вам, але я змушений… відхилити пропозицію.
Неймовірно. Ніхто б не відмовився від цієї посади.
…Байдуже дбають вони про країну чи ні.
Проте… якимось чином… він завжди змушує мене пишатись ним.
Ти, мабуть, теж пишаєшся.
Пишаюсь.
Бувай.
Я благаю вас передумати.
Якщо такі чесні люди, як ви, відступлять… відкриється шлях для людей корисливих.
І на що тоді сподіватися нашій молодій нації? Я вас дуже прошу, князю.
Прислухайтеся до своєї совісті.
Але я до неї вже прислухався.
Ви шляхетна людина, Шевалле. Для мене честь познайомитися з вами.
І… якщо дозволите, я запропоную кандидата на це місце.
Звичайно.
Знаєте… це тесть Танкреді, дон Калоджеро Седара…
Ваше здоров'я, синьйори!
Ось він – правильна людина для такої посади.
Ваше здоров'я! Я безмежно радий нагоді нарешті познайомитися з вами особисто.
До того ж… я чув… він нащадок старовинного… роду… Чи скоро ним стане.
Гм? Подумайте.
Перепрошую.
Кончетто.
Графе.
Ваш батько сповнений сюрпризів.
Припускаю, ви поїдете разом з ним.
Ну… вибір у мене невеликий.
Тоді… я приїду до Сицилії поговорити з ним.
Дякую.
До зустрічі.
Чи потрібне вам ще щось для подорожі?
Ні, не думаю.
Вибачте. Листа принесли. Я відкрила його, побачивши печатку.
Посада дипломата офіційна. Ми їдемо в Париж.
Мої вітання вам обом.
Дякую.
Арівідерчі.
Арівідерчі, дядьку.
Дякую за все.
Хай щастить.
Я щаслива за тебе.
Дякую, Кончетто.
Ти досягнув, чого хотів.
Париж!
Мабуть, я справді був збожеволів.
Який чорт поплутав мене приїхати сюди?
Час додому вертатися. Так, Кончетто?
Де на мене чекає прекрасна й меланхолійна старість.
А ти?
Що я?
Ми знайдемо… тобі чоловіка сицилійця.
Тату.
Ти залишишся біля нас.
Тату, прошу тебе.
-Ти підтримаєш матір і допоможеш братові. -Тату, досить! Досить! Коли ти нарешті
позбудешся абсурдного бажання визначати наші долі, контролювати нас
усіх, ніби ми твої маріонетки!
Я маю сама творити свою долю. Я хочу без тебе проживати своє життя.
Тату, я так сильно тебе люблю…
Але я не можу жити у світі, який створив ти,
бо я повинна створити свій власний світ.
Граф Бомбелло проситиме в тебе моєї руки.
І я прошу тебе відповісти йому згодою.
Відпусти мене нарешті!
А зараз їдьмо додому.