‫- הברדלס -‬
‫- אוקטובר 1862 -‬
‫הוד מעלתך!‬
‫עזור לי לשבת.‬
‫שב.‬ ‫-עזור לי לשבת.‬
‫לא ראית כלום.‬
‫כן, הוד מעלתך.‬
‫עם או בלי הוורדים?‬
‫עם הוורדים.‬
‫תחסרי לנו הערב, אימא.‬
‫נוכל להישאר כאן לאות סולידריות.‬
‫איך תמצאו בעל אם לא תלכו לנשף?‬
‫זה הנשף האחרון והחשוב ביותר של העונה.‬
‫גם קטרינה?‬
‫קטרינה חכמה מכדי לרצות בעל.‬
‫נכון, אני לא מחפשת.‬
‫זה נראה מדהים, בלסמו.‬
‫תוריד את זה.‬
‫פבריציו.‬ ‫-צ'סקו, אתה היורש שלי.‬
‫אתה לא טווס.‬
‫כן, אבא.‬
‫אבא.‬
‫כן?‬
‫הוא כאן.‬
‫נסיך.‬
‫תודה על האירוח.‬
‫על לא דבר.‬
‫נסיכה.‬
‫קונצ'טה.‬
‫טוב, הרוזן עבר מסע ארוך ומפרך.‬
‫בוא לאכול משהו.‬
‫בואו ניכנס.‬
‫אינך יודעת עד כמה השתוקקתי לראותך שוב.‬
‫המכתבים שלך‬
‫נתנו לי כוח בחודשים האחרונים.‬
‫תגיד לי, רוזן,‬
‫החבר שלך,‬
‫לוטננט קווריאגי,‬
‫מה שלומו?‬
‫הוא התחתן בשנה שעברה, נסיכה.‬
‫והוא מצפה לילד בקרוב.‬
‫נסיך. נסיכה.‬
‫המשפחה שלי הייתה הפטרונית‬ ‫של קתדרלת מילאנו במשך דורות.‬
‫טוב. אנחנו שמחים בשבילך, רוזן.‬
‫לכן הארכיבישוף של מילאנו רוצה‬ ‫לחלוק כבוד לאיחוד שלנו ולחתן אותנו שם.‬
‫לא, תודה.‬
‫רוזן!‬
‫במילאנו?‬
‫כן, בדיוק.‬
‫אחר כך נערוך קבלת פנים‬ ‫באחוזה המשפחתית שלנו.‬
‫נראה שאתה נחוש לזעזע את האב פירונה.‬
‫אין לי ספק שזה עשוי להתפרש‬ ‫כהפגנת חוסר כבוד כלפיך, נסיך.‬
‫אבל מאחר שאושרה של בתך‬ ‫הוא עכשיו תכלית קיומי,‬
‫לא יכולתי לסרב לה.‬
‫אם תבטיח להעניק לנו את ברכתך,‬ ‫זו תהיה מתנה יקרת ערך.‬
‫אני לא יכול להבטיח דבר כזה.‬
‫לא מספיק לו לקחת את הבת שלנו למילאנו?‬
‫עכשיו הוא גם גוזל מאיתנו חתונה בפלרמו.‬
‫הוא לא לוקח אותה לשום מקום.‬
‫היא רוצה ללכת.‬
‫אומנם הרוזן בומבלו אמר את המילים,‬
‫אבל זהו רצונה של קונצ'טה.‬
‫אני לא רוצה ללכת בלעדייך הערב.‬
‫ובכל זאת, אתה חייב.‬
‫אתה זוכר את הריקוד הראשון שלנו?‬
‫זה היה ולס.‬
‫של שטראוס, אני חושב.‬
‫היית יפה כל כך.‬
‫לבשת שמלה תכולה.‬
‫וענדת…‬
‫ענדת שרשרת ספיר.‬
‫כל הגברים קינאו בי.‬
‫את זוכרת?‬
‫אבל בחרת היטב, לא?‬
‫איך קראת לי אז?‬
‫נסיך הנסיכים.‬
‫יש לי סחרחורת.‬
‫אימא שלך לא באה לנשף?‬
‫היא איבדה בן.‬
‫היא לא תלך עוד לנשפים.‬
‫דון פבריציו, אני שמח‬ ‫שיש לנו הזדמנות לבלות זמן יחד.‬
‫זו הזדמנות לדבר.‬
‫אני מקווה שלא תבקש נדוניה גדולה יותר.‬
‫אבא, בבקשה!‬
‫נקווה שיש שם רוזן יפה תואר!‬
‫המראה אינו הכול, קיארה.‬
‫קיארה, את חסרת בושה!‬
‫זה הסנאטור סדרה?‬
‫כן.‬
‫לעזאזל!‬
‫לאנשים האלה יוצא כסף מהתחת!‬
‫אל תהיה גס.‬
‫נסיך!‬
‫סנאטור.‬
‫ובכן,‬
‫הנשף הראשון שלך בפונטלאונה.‬
‫והכול בזכותך.‬
‫בעיניי, הנשף הזה‬
‫הוא חגיגה לחושים!‬
‫יש לי עצה אליך.‬
‫אם יורשה לי.‬ ‫-כמובן.‬
‫לעולם אל תענוד צבעוני בדש מעיל זנבות.‬
‫הוד מעלתך.‬ ‫-נסיך.‬
‫ערב טוב, נסיך.‬ ‫-ברוך הבא.‬
‫מסור לנסיכה דרישת שלום מאיתנו.‬
‫כן, כמובן. נתראה אחר כך.‬
‫היא לא יוצאת מהבית מאז מות בנה.‬
‫תעניקי לי את הריקוד הזה?‬
‫הפעם אתה לא צריך לבקש רשות.‬
‫איזה פאר!‬
‫היום כבר לא בונים חדרים כאלה,‬ ‫מחיר עלי הזהב גבוה מדי!‬
‫איזה יופי!‬
‫והנה היא.‬
‫דוכסית יקרה.‬ ‫-דון קלוג'רו.‬
‫סנאטור.‬
‫אתה צודק בהחלט.‬ ‫-כמה צעירים יש כאן הערב.‬
‫אני באמת אסירת תודה.‬
‫אני יודעת שהוא מקשה עליך.‬
‫הוא לא רוצה שתעזבי.‬
‫מי היה רוצה בזה?‬
‫טוב, אני כבר משתוקקת לעזוב.‬
‫בואו לא נדבר על עסקים הערב,‬ ‫ופשוט נבלה בנעימים.‬
‫את נראית נפלא.‬ ‫-אנג'ליקה שלי!‬
‫אני שמח מאוד לראותכם.‬
‫כן, גם אני.‬ ‫-אבא.‬
‫את הכוכב הזוהר ביותר בשמיים!‬
‫שנלך לומר שלום?‬
‫את נראית נהדר.‬
‫לך אתה.‬
‫אני צריכה כוס מים.‬
‫בסדר, קונצ'טה.‬
‫תיהנו.‬
‫נלך לומר שלום לדודי.‬
‫דודנים.‬
‫ברוכים הבאים.‬
‫טנקרדי.‬
‫דוד.‬
‫שמעתי שאתה מיטיב לרקוד.‬
‫תבטיח לי שנרקוד ולס יחד בהמשך הערב.‬
‫הנה הארוס הטרי!‬
‫אכן, רוזנת.‬
‫רוזן, אין גבר בר מזל יותר ממך.‬
‫או אמיץ יותר.‬
‫באת לכאן כדי לקחת את קונצ'טה מידי הברדלס.‬
‫אני מניחה ששחרור סיציליה‬ ‫היה מפחיד פחות בהשוואה.‬
‫אמור לנו.‬
‫היא צודקת?‬
‫לא, הנסיך היה אדיב ומסביר פנים.‬
‫אני גאה שזכיתי להכיר אתכם,‬
‫וגאה עוד יותר להצטרף למשפחה הזאת.‬
‫אתה רואה, דון פבריציו?‬
‫המהפכה העניקה לכולנו מתנות גדולות.‬
‫אתה מדבר כאילו המהפכה נגמרה.‬
‫איטליה עודנה אומה לא מושלמת.‬
‫חשבתי שאנחנו נלחמים‬ ‫למען איטליה שתשתייך לכולם.‬
‫אילו ידעתי שדם כה רב יישפך‬ ‫רק כדי שכמה ספסרי מלחמה‬
‫יוכלו להתעטף בדגל שלנו…‬
‫דון קלוג'רו, מה אתה חושב?‬
‫מה אני חושב, דון פבריציו? אני חושב ש…‬
‫כל שינוי גדול, כל מהפך בעולם,‬
‫מביא עימו אי-נוחות מסוימת.‬
‫אמרתי זאת לסנאט בנאומי בשבוע שעבר.‬
‫את מעשי השוד והביזה נעצור בכוח הזרוע.‬
‫את האנשים המנוצלים נשחרר.‬
‫את טומאת השחיתות‬
‫נטהר.‬
‫אתה באמת האדם המושלם לאיטליה הזאת.‬
‫אתה נדיב מדי, דון פבריציו.‬
‫כמו תמיד.‬
‫בואי, אנג'ליקה, אכיר אותך לחבריי.‬
‫סלחו לי, בבקשה.‬ ‫-כמובן.‬
‫יורשה לי?‬ ‫-תודה.‬
‫אני מניח שיש ציפייה רבה‬ ‫לקראת חתונתה המפוארת בסיציליה‬
‫של בתו המועדפת של הברדלס.‬
‫זו תהיה חתונה מפוארת בלומברדיה, ככל הנראה.‬
‫בלומברדיה?‬ ‫-כן, אבל…‬
‫תראה אותם. הם באמת זוג נהדר.‬
‫כל השאר הוא רק שאלה של גאוגרפיה.‬
‫בין שיתחתנו בסיציליה ובין שבלומברדיה,‬
‫אתה יודע שבחרת את הבחירה הנכונה.‬
‫איזו בחירה?‬
‫מעולם לא הייתי ראוי לקונצ'טה.‬
‫אתה רצית את אנג'ליקה.‬ ‫אני וידאתי שתקבל אותה.‬
‫השאר כבר לא משנה.‬
‫"ריאן נה וה פלו". איך אומרים את זה?‬
‫"ריאן."‬
‫הסוד הוא ב-ר'. אני מתאמן מדי יום.‬
‫אנג'ליקה, תעניקי לי את הריקוד הזה?‬ ‫סלחו לנו.‬
‫אל תשכח את הוולס שלנו, דוד.‬
‫ילדים נפלאים.‬ ‫-תענוג.‬
‫היא מקסימה.‬
‫מוקדם מכדי לדעת. נחכה ונראה.‬
‫טעמת את עוגיות השקדים?‬
‫פרנצ'סקו.‬
‫מה אתה עושה כאן?‬
‫לא מתאים לך לשבת לבד בפינה.‬
‫לא, אני מניח שלא.‬
‫מה קורה?‬
‫אבא, אני…‬
‫אני לא יודע מה לעשות.‬
‫אני מפחד שלא אצליח לעשות את זה.‬
‫מה לא תצליח לעשות?‬
‫להיות כמוך, אבא.‬
‫אני מצטער.‬
‫לך, תבלה.‬
‫תמצא בחורה נחמדה,‬
‫תרקוד ותשכח מזה.‬
‫רק תנסה למצוא‬
‫אחת שיש לה אבא עשיר מאוד.‬
‫לך.‬
‫ערב טוב, נסיכה.‬
‫אנג'ליקה.‬
‫את יכולה לדמיין כמה קשה להימלט ממי שאת?‬
‫בפריז זה היה קל יותר.‬ ‫-סלחו לנו.‬
‫לפעמים אני רואה אותו מביט בי.‬
‫ואני יודעת שהוא חושב על סבא שלי,‬
‫על הצריף שבו אימי נולדה.‬
‫על העוני שלנו.‬
‫אני בטוחה שזה לא נכון.‬
‫את היית צריכה להיות אשתו, קונצ'טה.‬
‫כן.‬
‫רעיה יודעת דברים כאלה.‬
‫על מה דיברתן?‬
‫היא דיברה על פריז…‬
‫אני לא יודעת.‬
‫פריז.‬
‫מהי פריז בהשוואה לסיציליה?‬
‫אתה מתגעגע אליה?‬
‫אני מתגעגע אלייך.‬
‫בומבלו הוא אדם טוב, קונצ'טה.‬
‫מגיע לך אדם טוב לצידך.‬
‫בסוף הכול הסתדר כפי שהיה אמור להיות.‬
‫בטורינו, לא התכוונתי ל…‬
‫נסיך.‬
‫ברשותך, אני רוצה לדבר על משהו חשוב ביותר.‬
‫שב, בבקשה.‬
‫תודה.‬
‫אני…‬
‫חסר כול.‬
‫האיש שלך רוסו…‬
‫הוא לא האיש שלי. כבר לא.‬
‫אבל אתה אמרת לו לגנוב מהאדמות שנתת לי.‬
‫אני צודק?‬
‫כעסתי על הנסיבות שבהן אדמתי נלקחה ממני.‬
‫רוסו ואנשיו…‬
‫הם מאיימים עליי. משחיתים את רכושי.‬
‫הם נחושים‬
‫לגרש אותי מאדמתי,‬
‫אבל רק אחרי שהיא תאבד את ערכה.‬
‫למה שיעשו את זה?‬
‫כי הם רוצים לקנות אותה.‬
‫לרוסו אין כסף לקנות את האדמה שלך,‬
‫גם לא במחיר מופחת.‬
‫סדרה.‬
‫לכן באתי הנה, נסיך.‬
‫כדי להתחנן בפניך…‬
‫לקחת ממני את האדמה הזאת.‬
‫קח הכול בחזרה.‬
‫אני לא יכול.‬
‫קנה אותה ממני. במחיר השוק, כמובן.‬
‫כבר אין לי את האמצעים לעשות זאת.‬
‫אז תמכור משהו. סחורה, נכסים!‬
‫זה יהרוס את הבן שלי.‬ ‫-נסיך, אני על הברכיים.‬
‫מה אתה עושה? קום!‬ ‫-אני על הברכיים. אני מתחנן!‬
‫מה אתה רוצה שאעשה? תגיד לי!‬ ‫-קום!‬
‫כולנו נהיה חסרי כול בסוף הדרך.‬
‫אתה פשוט הגעת לשם ראשון.‬
‫סלחו לי.‬
‫אנג'ליקה.‬
‫חיפשתי אותך. לא מצאתי אותך.‬
‫זהירות!‬
‫את לא יכולה פשוט לנטוש אותי.‬
‫סלחי לי, עלמתי.‬
‫אני מצטער.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫במשך חודש למדתי לרקוד פולקה,‬ ‫ועכשיו הם מנגנים מזורקה.‬
‫שום דבר לא יספק אותך?‬
‫סליחה?‬
‫אני צריך לבקש ממך טובה.‬ ‫-כמובן.‬
‫בקרוב יפנה אליך לאונפורטה,‬ ‫המושל לשעבר של פלרמו,‬
‫ויציע לך לקנות את האדמה שלו.‬
‫כשתסכים לעשות זאת,‬
‫ואני יודע שתסכים,‬
‫תוודא שהוא יקבל מחיר הוגן.‬
‫מחיר השוק, לא פחות.‬
‫תבין, דון פבריציו…‬
‫אם אסכים לעסקה כזאת עם לאונפורטה…‬
‫יצא לי מוניטין של…‬
‫אדם רחום.‬
‫אמרת את זה בעצמך קודם.‬
‫במדינה הזאת יש מגפה של מעשי שוד, של שחיתות‬
‫ושל סחיטה.‬
‫האם לא נילחם באנשים מהסוג החדש הזה,‬
‫שקודם לא היה להם דבר,‬ ‫ועכשיו רוצים עוד ועוד?‬
‫אנשים איומים, נכון?‬
‫לא, אי אפשר להאשים אותם.‬ ‫-לא?‬
‫לא. הם חיות. זה הטבע שלהם.‬
‫כשיש להם פגר בין השיניים,‬ ‫הם חייבים לנקות ממנו כל פירור.‬
‫עד העצם.‬
‫אתם האצילים…‬
‫למען האמת, אני לא יודע מה אתם.‬
‫אבל אני מבין. אני מבין שעסקים‬
‫הם נטל מבחינתכם.‬
‫אתם עייפים מניהול הנכסים שלכם.‬
‫אתם רואים פחיתות כבוד‬
‫בהעלאת דמי השכירות.‬
‫ואז אתם עומדים בשוויון נפש‬
‫לנוכח החורבן.‬
‫שלכם ושל אחרים.‬
‫אבל אלה מאיתנו שעבדו קשה בשביל מה שיש לנו…‬
‫אנחנו צריכים להתייחס לכל עסקה‬ ‫כאילו היא הראשונה והאחרונה.‬
‫אפילו פרוטה אחת‬ ‫אינה דבר מובן מאליו מבחינתנו.‬
‫ולכן,‬
‫בעוד 200 שנה,‬
‫אנשים מסוגי‬
‫עדיין יהיו כאן.‬
‫אני שונא את הדברים האלה!‬
‫על כל פנים, אתה יכול לומר‬
‫למושל לשעבר לאונפורטה,‬
‫ולכל האחרים שמתעניינים,‬
‫שבמלוא הכבוד,‬
‫אשלם מה שאחליט.‬
‫ולא פרוטה אחת נוספת.‬
‫תסלחו לי?‬
‫קולונל! איפה התחבאת?‬
‫הבטחת לי ולס, דוד.‬
‫בתנאי שבעלי לא מקנא.‬
‫כשיש לך דוד אלגנטי ונאה כמו שלי,‬
‫אתה שומר לעצמך את הזכות לקנא.‬
‫בבקשה.‬
‫ולס.‬
‫איבדתי שיווי משקל!‬
‫תודה.‬
‫ברשותך.‬
‫אפשר?‬
‫הנשים האלה…‬
‫כל כך דהויות.‬
‫הגברים הטיפשים האלה.‬
‫הם לא יותר מאשר טרף חסר ישע.‬
‫נגזר עליהם ליהנות‬ ‫מקרן האור הקטנה שהוענקה להם…‬
‫בין העריסה לקבר.‬
‫אנחנו היינו‬
‫הברדלסים.‬
‫האריות.‬
‫אלה שיתפסו את מקומנו יהיו‬
‫התנים, הצבועים.‬
‫הכול יהיה שונה, אבל גרוע יותר.‬
‫והברדלסים,‬
‫התנים, הכבשים…‬
‫כולנו נמשיך‬
‫לחשוב שאנחנו מלח הארץ.‬
‫הגיע הזמן ללכת הביתה, אבא.‬
‫לא, עוד מוקדם.‬
‫מאוחר מספיק.‬
‫תתחתני עם בומבלו שלך‬ ‫איפה שתרצי, אפילו בגרינלנד.‬
‫העיקר שאהיה שם.‬
‫בנדיקו!‬
‫את רוצה לראות את הוורדים שפרחו אמש?‬
‫בואי.‬ ‫-כן.‬
‫הם יפהפיים.‬
‫בן לילה…‬
‫הם לבלבו.‬
‫תראי.‬
‫איזה יופי.‬
‫תראי את זה.‬
‫נכון שזה נהדר?‬
‫יש כל כך הרבה ניצנים.‬ ‫-יפהפה.‬
‫אחד, שניים, שלושה, ארבעה…‬ ‫עוד ניצנים ייפתחו בקרוב.‬
‫תראי את זה. כמה נפלא.‬
‫הם גאוותי ומשוש חיי.‬
‫נפלא.‬
‫אבא!‬
‫אלוהים!‬
‫הצילו!‬
‫אימא!‬
‫שמישהו יעזור!‬
‫אבא!‬
‫פבריציו!‬ ‫-הוד מעלתך?‬
‫פקח את העיניים. פבריציו!‬
‫פבריציו! תסתכל עליי!‬
‫זה כמו שהסברתי לו.‬
‫מחלת מוח חמורה.‬
‫צר לי לומר ש…‬
‫המצב גרוע משחשבתי.‬
‫למה לא סיפרת לי?‬
‫פבריציו!‬
‫אל תמות גם אתה!‬
‫זה בסדר…‬
‫זה בסדר.‬
‫זה בסדר…‬
‫צ'סקו, סגור את התריסים.‬
‫אבי, עזור לו.‬
‫פבריציו.‬
‫בעזרת השמן הקדוש הזה‬
‫וברצון האל הרחום והחנון,‬
‫מי ייתן ויוענק לך…‬
‫אלוהים, רחם עליו.‬
‫ישוע, רחם עליו.‬
‫אלוהים, רחם עליו.‬
‫אני מקווה שאוכל להסב לך גאווה.‬
‫…ורוח הקודש. אמן.‬
‫להתראות, אבא.‬
‫טנקרדי.‬ ‫-דודה.‬
‫הוא צריך אותך עכשיו.‬
‫בוא.‬
‫חשבתי שעזבת.‬
‫כן, אבל חזרתי ברגע ששמעתי.‬
‫דוד…‬
‫אני…‬
‫אני לא רוצה להשלות אותך.‬
‫אתה לא נראה מופתע.‬
‫איך אוכל להיות מופתע, נסיכה?‬
‫אני לא מצפה שתסלח לי.‬
‫אמרי לי רק דבר אחד.‬
‫האם אי פעם התכוונת להתחתן איתי?‬
‫כן.‬
‫אעזוב היום בצהריים.‬
‫ברשותך.‬
‫אני כאן.‬
‫הגיעה השעה…‬
‫לעשות חשבון נפש.‬
‫עליי לנבור‬
‫באפר של הטעויות שלי…‬
‫ולחפש כמה פירורי זהב…‬
‫של אושר.‬
‫היום שבו התחתנתי עם סטלה.‬
‫ואחר כך…‬
‫כל הפעמים…‬
‫שיצאנו לרכוב יחד.‬
‫עניבת המשי הראשונה שלי.‬
‫הריח החושני של זרה יפהפייה…‬
‫שחלפה על פניי ברחוב.‬
‫זריחה מושלמת לפני כמה ימים…‬
‫עם קונצ'טה.‬
‫קונצ'טה!‬
‫קח אותי החוצה.‬
‫אני כאן.‬
‫ראיתי שבומבלו עזב.‬
‫תיסעי איתו למילאנו?‬
‫לא.‬
‫אז מה עכשיו?‬
‫קונצ'טה.‬
‫מה לגבינו?‬
‫אין דבר שאוכל לעשות?‬
‫תהיה ידיד שלי.‬
‫דעי שתמיד תהיי חשובה לי מכול.‬
‫תמיד.‬
‫קונצ'טה…‬
‫אבא.‬
‫תקשיבי…‬
‫רק את…‬
‫יכולה…‬
‫להגן…‬
‫על המשפחה שלנו.‬
‫פרנצ'סקו…‬
‫יירש את התואר.‬
‫אבל את חייבת…‬
‫להדריך אותו.‬
‫תגידי לי…‬
‫שאת מבינה.‬
‫רק את.‬
‫אני מבינה.‬
‫אני מבינה, אבא.‬
‫יופי.‬
‫הכול יהיה…‬
‫בסדר.‬ ‫-…בסדר.‬
‫שמחי, מרים מלאת החסד, האל עימך.‬
‫ברוכה את בנשים,‬
‫וברוך פרי בטנך ישוע.‬
‫שמחי, מרים מלאת החסד, האל עימך.‬
‫ברוכה את…‬
‫נסיך.‬
‫תנחומיי, נסיך.‬
‫תהיה חזק, דודן.‬
‫אנג'ליקה.‬
‫קומי.‬
‫נסיכה.‬
‫נסיך.‬
‫תנחומיי הכנים.‬
‫מכאן, בבקשה.‬
‫רוסו, בבקשה.‬
‫נסיך.‬
‫העלמה קונצ'טה.‬
‫רוסו.‬
‫חוששני‬
‫שאיחרת את המועד, אדוני.‬
‫הנכס הזה וכל שאר נכסיו של לאונפורטה‬
‫עברו לחזקתנו.‬
‫היה לנו הסכם.‬
‫פשוט הצענו מחיר גבוה יותר.‬
‫ככה זה עובד, לא?‬
‫עדיין יש לכם את השם שלכם,‬ ‫אבל כולנו יודעים שאין לכם סכומים כאלה.‬
‫לא שמעת?‬
‫הדודן שלנו התחתן עם אישה עשירה מאוד.‬
‫ליתר דיוק, אישה עם אבא עשיר מאוד.‬
‫אתה יכול לומר למעסיק שלך‬
‫שהשתמשנו בכספו כדי לנצח את ההצעה שלו.‬
‫נסיכה…‬
‫זה לא ישנה דבר.‬
‫אנשים מסוגכם…‬
‫כולכם כבשים.‬
‫וכאן אנחנו גוזזים כבשים.‬
‫גוזזים אותן.‬
‫בוא לאימא.‬
‫אלוהים,‬
‫ברך את השריד הקדוש הזה‬ ‫של יקירתנו קתרין הקדושה.‬
‫גבירותיי ורבותיי,‬
‫ג'וזפה‬
‫גריבלדי!‬
‫יחי גריבלדי!‬
‫- מבוסס על "הברדלס"‬ ‫מאת ג'וזפה תומאזי די למפדוזה -‬