ГЕПАРД
ЖОВТЕНЬ 1862 РОКУ
Ваша Ясносте!
Допоможи сісти.
Сісти.
Ти нічого не бачив.
Так, Ваша Ясносте.
З трояндами чи без?
З трояндами.
-Нам тебе не вистачатиме. -Знаю.
Ми могли б залишитися на знак солідарності.
Як ви знайдете чоловіка, якщо не ходитимете на бали?
Це останній і найважливіший бал сезону.
І Катерина зможе?
Вона замудра, щоб хотіти заміж.
Дійсно, я не хочу.
Дивовижно, Бальзамо.
Знімай.
-Фабріціо. -Сеско, ти мій спадкоємець.
Знаєш?
Ти не павич.
Так, тату.
Тату.
Що?
Він прийшов.
Княже.
Дякую за вашу гостинність.
Ласкаво просимо.
Княгине.
Кончетто.
Граф подолав велику відстань. Це виснажує.
Вам треба поїсти.
Зайдемо всередину.
Не можу передати вам, як я нервувався через нашу зустріч.
Ваші листи
підтримували мене ці місяці.
Скажіть, графе.
Ваш друг,
лейтенант Кавріаджі,
як його справи?
Він одружився минулого року.
-О! -Скоро має народитися дитина.
Княже. Княгине.
Багато поколінь моя сім'я є меценатом Міланського собору.
Добре. Ми раді за вас, графе.
Тому архієпископ Мілану хотів би
вшанувати наш союз і одружити нас.
Ні, дякую.
Графе!
У Мілані?
Саме так.
Потім буде прийом у нашому родовому палаці.
Схоже, ви рішуче налаштовані скривдити нашого падре Пірроне.
Безсумнівно, це може здатися
неповагою до вас, княже.
Але щастя вашої доньки тепер є сенсом мого існування,
я можу лише змиритися з цим.
Обіцянка вашого благословення —
то найцінніший подарунок.
Я нічого такого не обіцяю.
Йому мало забрати нашу доньку до Мілану?
Тепер він краде в нас весілля у Палермо.
Він нікуди її не везе.
Вона хоче їхати.
Граф Бомбелло озвучує те,
чого воліє Кончетта.
Я не хочу сьогодні їхати без тебе.
Ти мусиш.
Пам'ятаєш наш перший танець?
-Це був вальс. -Так.
Здається, Штраус.
Ти була такою гарною.
У небесно-блакитній сукні.
І вдягла…
Вдягла намисто з сапфіру.
Мені заздрили всі чоловіки.
Пам'ятаєш?
Але ти зробила правильний вибір.
Як ти мене називала?
Князь князів.
Паморочиться в голові.
Вашої матері не буде на балу?
Вона втратила сина.
Бали для неї закінчилися.
Доне Фабріціо, я радий, що маю нагоду провести з вами деякий час.
Це шанс поговорити.
Сподіваюсь, ви не збираєтесь просити більшого посагу.
Тату, будь ласка!
Може, зустрінемо красеня графа!
-Зовнішність — це не головне, К'яро. -К'яро, безсоромна!
Це сенатор Седара?
Так.
Трясця!
У цих людей гроші лізуть з усіх дір!
Не будь хамом.
Княже!
Сенаторе.
Отже…
це ваш перший бал Понтелатоне.
Усе це завдяки вам.
Бути тут для мене —
це феєрія почуттів.
Дам вам пораду.
-Дозволите? -Звісно.
Ніколи не прикрашайте фрак тюльпаном.
-Ваша Ясносте. -Княже.
-Добрий вечір, княже. -Ласкаво просимо.
Переказуйте наші вітання княгині.
Обов'язково. Ще побачимось.
Після смерті сина вона не виходить.
Дозвольте запросити вас?
Цього разу вам дозвіл не потрібний.
Яка розкіш!
Так більше не оздоблюють. З такою ціною на сухозлітку.
Яка краса!
-Вона прийшла. Герцогине. -Доне Калоджеро.
Сенаторе.
-Ви маєте рацію. -Сьогодні стільки молоді.
Я дуже вдячна.
Знаю, він не полегшує вам життя.
Він не хоче вас відпускати.
А хто хотів би?
А я не можу дочекатися.
Не будемо сьогодні про справи. Розважаймося.
-Маєте чудовий вигляд. -Моя Анжеліка!
Радий вас бачити.
-Так, я теж. -Тату.
Найяскравіша зірка на небі!
Підемо привітаємось?
Ви чарівна.
Ви ідіть.
Я вип'ю води.
Гаразд, Кончетто.
Розважайтеся.
Привітаймося з дядьком.
Кузени.
Вітаємо.
Танкреді.
Дядьку.
Я чула, ви чудово танцюєте.
Пообіцяйте, що ми сьогодні з вами потанцюємо.
А ось і наречений!
Так і є, графине.
Графе, вам пощастило, як нікому.
І вистачило сміливості.
Ви приїхали, щоб вирвати Кончетту з лап Гепарда.
Гадаю, звільнення Сицилії було не такою складною місією.
Розкажіть їм.
Це так?
Ні, князь люб'язний і привітний.
Я пишаюся знайомством з вами
і тим, що стану членом цієї сім'ї.
Бачите, доне Фабріціо?
Наша революція принесла нам великі дари.
Так кажете, наче це кінець.
Італія залишається наполовину зібраною нацією.
Ми наче боремося за Італію, яка належала б усім.
Якби я знав, що проллється стільки крові,
щоб кілька спекулянтів,
могли загорнутися в наш прапор…
Доне Калоджеро, що скажете?
Що я скажу, доне Фабріціо? Гадаю…
усі великі зміни, усі трансформації
несуть із собою незручності.
Я говорив про це в Сенаті минулого тижня.
Там, де є бандитизм, ми його придушимо.
Там, де людей експлуатують, ми їх звільнимо.
Там, де є корупція,
ми її позбудемось.
Ви справді ідеальна людина для цієї Італії.
Ви надто добрі, доне Фабріціо.
Ходімо, Анжеліко, познайомлю тебе з моїми друзями.
-Прошу вибачення. -Звісно.
-Можна? -Дякую.
Уявляю, як всі чекають на сицилійське весілля
улюбленої доньки Гепарда.
Швидше за все, це буде ломбардійське весілля.
-Ломбардійське? -Так, але…
Поглянь на них. Вони справді чудова пара.
Усе інше — лише питання географії.
Де б не було весілля, ти знаєш,
що зробив правильний вибір.
Який?
Я ніколи не заслуговував Кончетту.
Ти хотів Анжеліку. Я зробив так, щоб вона стала твоєю.
Решта вже немає значення.
Rien ne va plus. Як ви кажете?
Rien.
Секрет у звуку «р». Я щодня вчуся.
Анжеліко, потанцюєш зі мною? Перепрошую.
Не забудьте про наш вальс, дядьку.
-Чудові діти. -Так приємно.
Вона чарівна.
Ще рано казати. Почекаймо.
Куштували мигдалеву випічку?
Франческо.
Що ти тут робиш?
Це на тебе не схоже. Сидиш тут сам у кутку.
Ні, не зовсім.
І чому?
Що сталося?
Тату, я…
Я не знаю, що робити.
Боюся, я не зможу.
Що не зможеш?
Бути, як ти, тату.
Вибач.
Іди й повеселися.
Знайди гарну дівчину,
потанцюй і забудь про це.
Спробуй знайти таку,
у якої дуже заможний батько.
Іди.
Добрий вечір, княжно.
Анжеліко.
Ви можете уявити, як це важко,
втекти від себе самої?
-У Парижі було легше. -Вибачте.
Іноді я ловлю на собі його погляд.
Знаю, що він думає про мого дідуся,
халупу, в якій народилася моя мати.
Нашу убогість.
Упевнена, це не так.
Це мала бути ти, Кончетто.
Це правда.
Дружина про таке знає.
Про що ви говорили?
Вона говорила про Париж…
Не знаю.
Париж.
Що таке Париж у порівнянні з Сицилією?
Сумуєш?
За тобою сумую.
Бомбелло хороша людина, Кончетто.
Ти заслуговуєш на хорошу людину.
Усе склалося, як і мало скластися.
У Туріні я не хотів…
Княже.
Якщо дозволите, є дуже важлива розмова.
Прошу, сідайте.
Дякую.
Я…
пошився в злидні.
Ваша людина, Руссо…
Він не моя людина. Уже ні.
Але це ви
сказали йому грабувати ті землі, які віддали мені.
Правильно?
Я був обурений обставинами, за яких у мене відібрали землю.
Руссо з його людьми…
Вони погрожують мені. Нівечать усе.
Вони налаштовані
вижити мене з моєї землі,
але спочатку вона втратить свою цінність.
Навіщо це їм.
Бо хочуть її викупити.
У Руссо немає стільки грошей,
навіть якщо ціну буде знижено.
Седара.
Тому я і прийшов, княже.
Благати вас…
забрати в мене цю землю.
Заберіть її назад.
Не можу.
Купіть її. За ринковою ціною.
Я більше не маю на це грошей.
Продайте щось. Речі, майно!
-Це погубить мого сина. -Княже, на колінах благаю.
-Що ви робите? Встаньте! -Я на колінах. Благаю!
-Що ви хочете, щоб я зробив? Скажіть! -Встаньте!
Ми всі приречені на бідність.
Просто вас ця доля спіткала раніше.
Вибачте.
Анжеліко.
Я тебе шукав, не міг знайти.
Обережно!
Ти не можеш ось так піти.
Вибачте, пані.
-О, перепрошую. -Нічого.
Я місяць вчився танцювати польку, а вони тут грають мазурку.
Коли ти вже наситишся?
Перепрошую?
-Я хочу попросити про послугу. -Звісно.
Колишній губернатор Палермо Леонфорте звернеться до вас
із пропозицією придбати його землю.
Коли погодитесь,
а я знаю, що погодитесь,
переконайтесь, щоб ціна була справедливою.
Ринкова ціна і не менше.
Розумієте, доне Фабріціо…
Якщо я пасуватиму перед цим Леонфорте…
заживу собі слави…
співчутливої людини.
Ти ж сам це казав.
Ми страждаємо від бандитизму, корупції
та здирства.
Чи ми хочемо боротися з цією новою породою людей,
у яких нічого не було, а тепер вони хочуть ще і ще?
Жахливі люди, правда?
-Їх не можна звинувачувати. -Невже?
Ні, вони звірі. Це їхня природа.
Коли у них в зубах застряє тушка,
вони повинні її обдерти.
Аж до кісток.
Ви, шляхетні панове…
Я, якщо чесно, не знаю, хто ви.
Але я розумію, яким обтяжливим
вам може здаватися бізнес.
Ви втомлюєтесь від зайвого майна.
Підвищення орендної плати
вважаєте огидним.
І тоді почуваєтесь безтурботними,
попри нищення.
Своє і чуже.
А ті з нас, хто наполегливо досягав того, що має…
повинні ставитися до кожної угоди, як до першої й останньої.
Ми жодний цент не повинні сприймати, як належне.
Ось чому,
і через 200 років
такі, як я,
нікуди не дінуться.
Ненавиджу це все!
Можете сказати
колишньому губернатору Леонфорте
і усім, кому це цікаво,
що при всій моїй повазі,
я заплачу свою ціну.
І не пенні більше.
Перепрошую.
Полковнику! Де ви ховаєтесь?
Ви обіцяли мені вальс.
Припускаю, що мій чоловік не ревнує.
Коли в тебе такий елегантний й вродливий дядько,
ти маєш право на ревнощі.
Прошу.
Вальс.
Я зараз впаду!
Дякую.
Прошу мене вибачити.
Дозволиш?
Ці жінки…
вони такі змарнілі.
Чоловіки — дурні.
Вони лише беззахисна здобич,
приречена насолоджуватися промінчиком світла, дарованим їм…
між колискою і могилою.
Ми були
гепардами,
левами.
На наше місце прийдуть
шакали та гієни.
Усе буде інакше, буде гірше.
І гепарди,
шакали, вівці…
Ми всі й надалі
вважатимемо, що ми — сіль землі.
Поїхали додому, тату.
Ні, ще дуже рано.
Уже досить пізно.
Виходь за свого Бомбелло, де тобі заманеться, хоч у Гренландії.
Поки я тут.
Бендіко!
Хочеш побачити троянди, які розцвіли вчора?
-Ходімо. -Так.
Вони прекрасні.
За одну ніч…
вони стали такими.
Дивись.
Така гарна.
А ця?
Хіба вона не чарівна?
-Скільки тут бутонів. -Краса.
Один, два, три, чотири… Ще буде цвісти.
Поглянь, яка ця гарна.
Це моя гордість і радість.
Яка краса.
Тату!
О боже!
Допоможіть!
Мамо!
Допоможіть, хто-небудь!
Тату!
-Фабріціо! -Княже!
Розплющ очі, Фабріціо!
Фабріціо!
Фабріціо! Дивись на мене!
Я йому так і пояснив.
Серйозна хвороба мозку.
Мені дуже шкода, але…
усе гірше, ніж я думав.
Чому ти не сказав?
Фабріціо!
І ти теж! Не вмирай!
Усе гаразд…
Усе гаразд.
Усе гаразд…
Сеско, закрий віконниці.
Падре, допоможіть йому.
Фабріціо.
Цим святим помазанням і своїм милосердям
хай Господь помилує тебе…
Господи, помилуй.
Ісусе, помилуй.
Господи, помилуй.
Сподіваюсь, ти мною пишатимешся.
…і Святого Духа. Амінь.
Прощавай, тату.
-Танкреді. -Тітко.
Ти йому зараз потрібен.
Ходімо.
Ми думали, ти поїхав.
Я повернувся, щойно дізнався.
Дядьку…
Я…
Не хочу вводити вас в оману.
Схоже, ви не здивований.
Хіба я повинен, княжно?
Я не очікую, що ви мені пробачите.
Лише одне запитання.
Ви мали намір вийти за мене?
Так.
Я поїду сьогодні після обіду.
З вашого дозволу.
Я тут.
Час настав…
підбити підсумки.
Я маю розгледіти
крізь попіл моїх помилок…
кілька золотих цяток…
щастя.
День, коли я одружився зі Стеллою.
І потім…
весь час…
ми скакали галопом.
Моя перша шовкова краватка.
Звабливий аромат прекрасної незнайомки…
коли проходив повз неї на вулиці.
Ідеальний світанок нещодавно…
з Кончеттою.
О, Кончетта!
Я хочу на вулицю.
Я тут.
Бомбелло поїхав.
Ти поїдеш із ним до Мілану?
Ні.
І що буде далі?
Кончетто.
Як же ми?
Невже я нічого не можу зробити?
Будь моїм другом.
Просто знай, що ти для мене вище за всіх інших.
Завжди.
Кончетто…
Тату.
Послухай…
Тільки ти…
можеш…
захистити…
нашу сім'ю.
Франческо…
матиме титул.
Але ти маєш…
направляти його.
Скажи…
ти розумієш.
Тільки ти.
Я розумію.
Я розумію, тату.
Добре.
Усе буде…
-Добре. -…добре.
Богородице Діво, радуйся, благодатна Маріє, Господь з тобою.
Благословенна ти між жінками
і благословенний плід лона твого.
Богородице Діво, радуйся, благодатна Маріє, Господь з тобою.
Благословенна…
Княже.
Мої співчуття, княже.
Кріпися, кузене.
Анжеліко.
Підведися.
Княгине.
Княже.
Мої найщиріші співчуття.
Сюди, будь ласка.
Прошу, Руссо.
Княже.
Донна Кончетто.
Руссо.
Боюся,
ви спізнилися, сеньйоре.
Ця власність і все майно, яке належить Леонфорте,
тепер належить нам.
Ми з вами домовлялись.
Ми просто запропонували більше.
Хіба не так це працює?
У вас є ваше ім'я,
але всім відомо, що немає таких грошей.
Ви хіба не чули?
Наш кузен одружився з дуже багатою жінкою.
Точніше, із жінкою, у якої дуже багатий батько.
Перекажіть вашому роботодавцю, ми перебили ціну його ж грошима.
Княжно…
це нічого не змінить.
Ви всі —
вівці.
А тут ми стрижемо овець.
Ми їх стрижемо.
Іди до мамочки.
Боже,
благослови цю святу реліквію нашої улюбленої святої Катерини.
Пані та панове,
Джузеппе
Ґарібальді!
Слава Ґарібальді!
ЗА МОТИВАМИ «ГЕПАРД» ДЖУЗЕППЕ Т. ЛАМПЕДУЗА
Переклад субтитрів: Олена Гердова