‫- התבגרות -‬
‫- היום הראשון -‬
‫בוקר טוב, אבא.‬
‫הבטן שוב כואבת לי מאוד.‬
‫אני יכול לא ללכת לבית הספר, בבקשה?‬ ‫-לכל הרוחות.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫אלוהים.‬
‫מה יש לך?‬
‫נראה לי שתפוחים לא עושים טוב‬ ‫לחומצות הקיבה שלי.‬
‫אז למה אתה אוכל אותם?‬
‫טוב, זה רעיון של טרייסי. במקום סיגריות.‬ ‫אני אוכל משהו כמו שישה ביום.‬
‫בושל מלא.‬
‫מה זה בושל?‬ ‫-זה כמו…‬
‫זה מה שסוחבים…‬ ‫-עזבי את זה וזהו.‬
‫טוב. אז אל תשאל אותי.‬
‫רוצה לשמוע את זה?‬ ‫-תשמיע.‬
‫בוקר טוב, אבא.‬
‫הבטן שוב כואבת לי מאוד.‬
‫איזה ילד.‬ ‫-מה השעה? זה משש בבוקר.‬
‫מחויבות. הוא לא רוצה ללכת, נכון?‬
‫כן, הוא יודע שטרייסי תגיד לא,‬ ‫ואותי קל לשכנע.‬
‫מה אתה מתכוון לענות?‬ ‫-היא תסדר את זה. הוא ילך.‬
‫הכר את עצמך.‬
‫מגעיל. גועל נפש. דוחה.‬ ‫-ממש סליחה.‬
‫אני ממש מריחה את זה.‬ ‫-סליחה.‬
‫בראבו דלתא ארבע אפס לבראבו דלתא‬ ‫חמש חמש אפס, אתם שומעים? עבור.‬
‫כן, דברי, ג'ו.‬
‫אשרו 10-51, התחלת תנועה. עבור.‬
‫בראבו דלתא חמש אפס‬ ‫לבראבו דלתא שש אפס.‬
‫אתם מוכנים לצאת?‬
‫כן, מוכנים.‬ ‫-קיבלתי.‬
‫בואי נזוז, ג'ו. קדימה.‬ ‫-כן.‬
‫כן.‬
‫קדימה.‬
‫שוטרים חמושים! על הרצפה!‬
‫מה קורה?‬ ‫-ידיים גלויות!‬
‫יש לי שני ילדים למעלה!‬ ‫-צמוד לקיר!‬
‫היי, לא עשיתי כלום!‬
‫לא עשיתי כלום. טעיתם בבית, אני אומר לכם.‬
‫אתם טועים טעות חמורה.‬ ‫-הילדים שלנו למעלה!‬
‫לאן אתם הולכים?‬ ‫-פנוי!‬
‫למה יש לכם רובים?‬ ‫-רובים?‬
‫לא עשיתי כלום!‬ ‫-משטרה! החשוד נמצא!‬
‫אבא!‬ ‫-תראה לי את הידיים! ידיים למעלה!‬
‫הוא ילד!‬ ‫-תרים את הידיים!‬
‫אל תזוז יותר.‬ ‫-אבא!‬
‫הבת שלי כאן.‬ ‫-אבא!‬
‫אני מפקח בילוש בסקומב.‬ ‫יש לי צו לחיפוש בביתך. איפה הבן שלך?‬
‫איפה הבן שלך?‬ ‫-הוא בחדר השינה שלו!‬
‫למה אתה צריך את הבן שלי?‬ ‫-איפה הוא?‬
‫אימא!‬ ‫-הוא בסך הכול ילד, אחי!‬
‫טעיתם בבית!‬
‫אוקיי.‬ ‫-היי!‬
‫ג'יימי מילר, השעה היא 6:15,‬ ‫ואני עוצר אותך בחשד לרצח.‬
‫מה זאת אומרת? היי! הוא לא עשה כלום!‬
‫מר מילר!‬ ‫-אתה טועה!‬
‫אני אעצור אותך על שיבוש מהלכי חקירה.‬ ‫תפסיק, בבקשה.‬
‫בבקשה.‬ ‫-בשביל מה אתם צריכים את הבן שלי?‬
‫אני עוצר אותך בחשד לרצח.‬
‫אתה לא חייב לומר דבר,‬ ‫אבל זה עשוי להזיק להגנתך אם…‬
‫אבא, לא עשיתי כלום!‬
‫…שאולי תסתמך עליו בהמשך בבית המשפט.‬ ‫כל מה שתגיד עשוי לשמש כראיה.‬
‫אבא!‬ ‫-אתה מבין?‬
‫אתה מבין?‬ ‫-אבא!‬
‫בן, תגיד לו שאתה מבין, ג'יי.‬ ‫-אתה מבין?‬
‫בסדר, אני מבין.‬ ‫-טוב, יופי.‬
‫מה הם עושים?‬ ‫-קום לאט, בבקשה.‬
‫יש לך משהו בכיסים שעלול לפגוע בי או בך?‬
‫לא.‬ ‫-אוקיי.‬
‫אתה רוצה להחליף מכנסיים?‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫רוצה שאקרא לאבא שלך?‬ ‫-כן, בבקשה.‬
‫אל תזוז.‬
‫לחדול, בבקשה. לחדול.‬ ‫-לחדול.‬
‫מר מילר, עלה למעלה בבקשה. הוא פספס.‬
‫מה?‬ ‫-בוא תעזור לו, בבקשה. תודה.‬
‫את בסדר, מותק? ג'יי?‬ ‫-תן לעבור.‬
‫ג'יי? אתה בסדר?‬ ‫-הילדים שלי יפחדו.‬
‫חכי כאן.‬ ‫-אני צריכה לראות את הילדים שלי.‬
‫זה חדר ההורים?‬ ‫-כן.‬
‫חכי לי כאן.‬
‫כל היחידות,‬ ‫יש לנו רכב חמוש שעצר. כל היחידות.‬
‫מה מצבנו, מר מילר?‬ ‫אתה צריך למהר, בבקשה. תודה.‬
‫מה שלומנו? אנחנו בסדר? בואו נלך.‬
‫אתה לא צריך נעלי ספורט.‬ ‫יש לי נעלי בית בשבילך למטה.‬
‫אפשר לבוא איתכם?‬
‫אתה צריך לחכות עד שנלך.‬ ‫אתה יכול לנסוע אחרינו.‬
‫לכי תביאי את אימא שלך. את בסדר.‬ ‫-טוב.‬
‫סליחה, מותק. מה את עושה?‬ ‫-אני מחפשת ראיות.‬
‫מה? זו הכביסה המלוכלכת שלנו.‬
‫אין שם כלום, מותק. שום דבר, אני אומר לך!‬
‫היי.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫גברת מילר, אחורה.‬
‫הוא לא הולך לבד!‬ ‫-את לא יכולה לצאת לשם!‬
‫מה אתה… אתה הורס לי את הבית.‬
‫מה אתם מחפשים? רק תגידו לי מה אתם מחפשים.‬
‫היי. לכל הרוחות.‬
‫אדי!‬ ‫-בבקשה, מה קורה?‬
‫תפסיקי!‬ ‫-תקשיבי. אני מסבירה לאשתך.‬
‫הבן שלכם נעצר בחשד לרצח.‬
‫זה לא יכול להיות.‬ ‫-הוא נלקח לחקירה במשטרה.‬
‫תוכלו להגיע לשם.‬ ‫זה ברחוב הייווד. אתם מכירים?‬
‫כמובן. מעבר לפינה.‬
‫ייתכן שתהיו זכאים לפיצוי‬ ‫אם גרמנו היום להרס כלשהו.‬
‫פרצתם את הדלת, מותק.‬
‫תמלאו את זה.‬ ‫-למה צריך נשק בשביל ילד בן 13?‬
‫הוא בן 13!‬ ‫-הבנתם מה אמרתי?‬
‫בטח. את מבינה מה אני אומר?‬ ‫אין סיכוי שזה הוא.‬
‫נתראה שם.‬ ‫-כיוונתם לו רובים לפנים!‬
‫אני מקווה שאתם מרוצים מעצמכם.‬ ‫-אבא!‬
‫הוא ילד! הוא הבן שלי! ג'יי!‬ ‫-לא!‬
‫זה בסדר, ילד. אל תדאג.‬ ‫-אבא!‬
‫ג'יי! אני ואימא שלך ניסע אחריך, בסדר?‬
‫ג'יי, אל תגיד כלום. בסדר?‬
‫ג'יי!‬
‫קדימה.‬ ‫-אתה תהיה בסדר, בן. כן?‬
‫זה פאקינג מגוחך!‬ ‫-קדימה.‬
‫אבא!‬
‫בן 13!‬ ‫-אבא!‬
‫בסיס, כאן בראבו דלתא חמש אפס.‬ ‫-אבא!‬
‫כן, דבר, בראבו דלתא חמש אפס.‬
‫כן, 10-95.‬ ‫הכול בסדר, יש שיתוף פעולה, אוקיי?‬
‫קיבלתי.‬
‫אני רוצה את אבא שלי.‬ ‫-ג'יימי.‬
‫ג׳יימי.‬
‫אני יודע שזה קשה,‬ ‫אבל אתה צריך להירגע, בסדר?‬
‫פשוט תירגע, חבר.‬ ‫-אני רוצה שאבא יהיה פה.‬
‫אני רוצה את אבא שלי.‬
‫לא עשיתי כלום. אני לא…‬
‫היי.‬ ‫-לא עשיתי כלום.‬
‫נדבר על זה כשנגיע לתחנה, טוב?‬
‫זה לא המקום לדבר על משהו כזה, בסדר?‬
‫תשמור את כל מה שיש לך להגיד עד שנגיע.‬ ‫אל תוציא עוד מילה.‬
‫אני אציע משהו.‬
‫כשישאלו אותך, תבקש עורך דין, בסדר?‬
‫תוכל לדבר על זה עם הוריך כשתגיע לתחנה.‬
‫זה לא יגרום לך להיראות אשם יותר.‬
‫זה רק לטובתך, בסדר?‬
‫ג'יימי, זה דרק.‬
‫דרק ישמש כמבוגר האחראי שלך‬ ‫במסגרת המעצר הזה, טוב?‬
‫היי, ג'יימי.‬ ‫אני משירותי הרווחה של דנקסטר, בסדר?‬
‫ברגע שתגיע, סמל המעצר‬ ‫ישאל אם תרצה שדרק ימשיך ללוות אותך,‬
‫או אם תרצה מישהו אחר.‬ ‫אתה יכול אפילו לבחור באחד מההורים שלך.‬
‫זה יהיה רק לצורך החיפושים, בדיקות הדם,‬
‫וכל פעם שתדבר עם עורך הדין שלך,‬ ‫דברים מהסוג הזה, בסדר?‬
‫זה לא ישפיע לרעה על התיק שלך,‬ ‫לא משנה מה תחליט, חבר. בסדר?‬
‫אני…‬
‫אוקיי, ג'יימי.‬
‫אני אפילו לא יודע אם אני אמור…‬ ‫-היי, מספיק.‬
‫מספיק, ג'יימי.‬ ‫-פשוט תחכה.‬
‫זה לטובתך האישית. בסדר?‬
‫זה לטובתך.‬
‫איך אתה מצפה שאשמור על קור רוח כשאני לא…‬
‫קדימה.‬
‫דסק מעצרים.‬
‫כן, מפקח בילוש בסקומב. עצור אחד.‬ ‫-אוקיי.‬
‫פנימה, בבקשה.‬
‫טוב. פשוט תעמוד שם.‬
‫תודה.‬
‫אתה בסדר?‬
‫שם, על הסימון ההוא, ג'יימי.‬ ‫בוא נלך, בבקשה.‬
‫סמל, זה ג'יימי מילר.‬
‫הוא בן 13. הוא נעצר בחשד לרצח.‬
‫טוב, ג'יימי.‬
‫אפשר לקבל את שמך המלא, בבקשה, בן?‬
‫לא עשיתי את זה.‬
‫זה לא קשור אליי, ג'יימי.‬ ‫תנסה לענות על השאלות שלי, בבקשה, בן.‬
‫זה ג'יימי אדוארד מילר.‬
‫והסבירו לך את הזכויות שלך, ג'יימי?‬
‫מה?‬
‫השוטר הסביר לך שאתה לא צריך לדבר,‬
‫אבל כל מה שתגיד עשוי לשמש כראיה? נכון?‬ ‫-כן.‬
‫כן.‬ ‫-טוב. תרצה עורך דין?‬
‫כן.‬
‫טוב. ויש לך עורך דין,‬ ‫או שאתה רוצה שהתחנה תספק לך עורך דין?‬
‫אני לא יודע. לא נראה לי.‬ ‫אתה יכול לשאול את אבא שלי, בבקשה?‬
‫כן. בגלל שאתה קטין,‬ ‫אתה צריך לקבל תמיכה ממבוגר אחראי.‬
‫אתה רוצה שזה יהיה אחד מההורים שלך?‬
‫או שאתה רוצה שזה יהיה דרק?‬ ‫-אני רוצה את אבא שלי, בבקשה.‬
‫אתה בטוח? אתה יכול לחשוב.‬ ‫-אני רוצה את אבא שלי, בבקשה.‬
‫בסדר. העניין הבא, בן. אתה כשיר ובריא?‬
‫מה?‬
‫האם אתה נוטל תרופות כלשהן כרגע, ג'יימי?‬
‫לא.‬
‫בסדר. יש לך מחלות רפואיות כרוניות,‬
‫כגון אסטמה, או איזושהי אלרגיה חמורה?‬
‫לא.‬
‫בסדר. האם אי פעם ניסית לשים קץ לחייך‬ ‫או פגעת בעצמך?‬
‫לא.‬
‫אכלת ארוחת בוקר, בן?‬ ‫-לא.‬
‫בסדר. בשעה 6:31, אני מאשר את מעצרך‬
‫כדי שהשוטרים‬ ‫יוכלו לשמור על הראיות באמצעות חקירה‬
‫בנוגע לעבירה שבה אתה חשוד.‬
‫ניתן להחזיק אותך‬ ‫בתחנת המשטרה הזו למשך 24 שעות.‬
‫המעצר שלך כאן‬ ‫ייבחן באופן קבוע על ידי מפקח עצמאי,‬
‫כך שאתה, עורך הדין שלך,‬ ‫או המבוגר האחראי שלך‬
‫תוכלו להציג עמדות בנוגע למעצר שלך‬ ‫במהלך הבדיקה הזו.‬
‫הבנת את כל זה, בן?‬
‫כן.‬ ‫-בסדר. ילד טוב.‬
‫טוב, ניקח אותך לתא.‬
‫רק אתה תהיה שם.‬ ‫נוכל להביא לך ארוחת בוקר.‬
‫אני חושב שיש לנו קורנפלקס.‬ ‫זה בסדר, ג'יימי?‬
‫אתה בסדר? אנחנו כאן עכשיו.‬
‫אנחנו כאן.‬ ‫-אנחנו כאן עכשיו.‬
‫אני יכול ללכת אליהם?‬
‫ג'יימי, רק צריך לסיים כאן את התהליך, בסדר?‬
‫ככל שנסיים את זה מהר יותר,‬ ‫נוכל לקרוא לאבא שלך מהר יותר.‬
‫טוב, ילד. קורנפלקס מתאים לך, ג'יימי?‬
‫פשוט תתרכז, ג'יימי. אתה מסתדר יפה.‬
‫החלק הזה כמעט נגמר. הולך לך ממש טוב.‬
‫קורנפלקס זה בסדר?‬
‫כן.‬ ‫-בסדר.‬
‫אחרי שתסיים את ארוחת הבוקר, ג'יימי,‬ ‫תגיע אחות,‬
‫ואם היא תחשוב שהכול בסדר,‬
‫ייקחו אותך לצילום ולקיחת דגימות, בסדר?‬
‫ואז יביאו לך את עורך הדין שלך. בסדר, בן?‬
‫כן.‬ ‫-בסדר. ילד טוב.‬
‫טוב, השוטר גרוגן, זה תא מספר שש, בבקשה.‬
‫טוב. בסדר, בוא אחריי, בבקשה.‬
‫כדאי לכם לפתוח את הדלת המזדיינת הזאת!‬
‫דנזל, זה אתה או אני!‬
‫אתה מתעסק איתי?‬
‫אוקיי, ג'יימי.‬
‫זה מה שאנחנו קוראים לו תא יבש.‬
‫אז אם תצטרך לשירותים, תצטרך לבקש.‬
‫אוקיי.‬
‫נו, בטח!‬
‫תפסיק להסתכל עליי! תשתוק!‬ ‫בוא נראה אותך!‬
‫בסדר?‬
‫נדרש זמן לעבור על הדברים‬ ‫לפני שנוכל לעשות משהו.‬
‫כן, אבל יש לך רק ארבע שעות…‬
‫הדבר היחיד זה לחשוב מה אם…‬
‫אני יודעת, מותק.‬ ‫-מר וגברת מילר, מה נשמע?‬
‫מעולה, כן.‬
‫אני מבין שזה בטח לא קל לכם.‬
‫זה בסדר שאשאל אתכם כמה שאלות?‬
‫ג'יימי ביקש עורך דין.‬ ‫יש לכם עורך דין שאתם משתמשים בו בדרך כלל?‬
‫לא. ממש לא, לא.‬ ‫-לא.‬
‫אוקיי, אז נוכל לדאוג לכם לעורך דין.‬
‫נוכל לקרוא לעורך הדין התורן שלנו.‬
‫מה, מישהו משלכם, כן?‬
‫הם לא עובדים בשבילנו.‬ ‫חובתם היא להגן על האינטרסים של בנכם.‬
‫זה שירות שניתן כאן בחינם,‬ ‫במידה ומבקשים אותו.‬
‫אבל חינם בדרך כלל לא שווה הרבה, נכון?‬
‫מר מילר, אני מבין לחלוטין את חששותיך,‬
‫אבל מניסיוני,‬
‫מדובר בעורכי דין מיומנים מאוד,‬ ‫כך שזה תלוי בכם.‬
‫אז בסדר.‬ ‫-כן.‬
‫אוקיי.‬ ‫-תודה.‬
‫את בסדר, גברת מילר?‬ ‫-לא.‬
‫איך אתה יכול להתנהג ככה‬ ‫ואז להגיע לכאן ולהתנהג אחרת?‬
‫איך זה עובד?‬
‫האנשים שלך זרקו אותי על הרצפה,‬ ‫זרקו את הבת שלי על הרצפה.‬
‫אני בסדר.‬ ‫-אני מקווה שהם לא עשו את זה.‬
‫אני מקווה שהם הנחו אותך לשכב על הרצפה‬ ‫למען ביטחונך וביטחונם.‬
‫ואם לא, זו זכותך המלאה להגיש תלונה, אוקיי?‬
‫את רוצה שאקרא למישהו לכאן?‬ ‫-זה מה שהם עשו, אימא.‬
‫אוקיי.‬ ‫-אוקיי.‬
‫בסדר?‬
‫דבר אחרון, יש לנו מישהו מתאים‬ ‫אם אינך יכול לעשות זאת,‬
‫אבל ג'יימי ביקש שתשמש המבוגר האחראי שלו.‬
‫מה זה?‬
‫אתה תהיה נוכח איתו בתשאולים,‬ ‫בבדיקות הדם שיבוצעו על ידי האחות,‬
‫דברים כאלה.‬
‫מה דעתך על זה?‬ ‫-אוקיי, כן. כן, בסדר.‬
‫למה הוא בחר בך?‬
‫הוא לא אוהב מחטים. הוא לא…‬ ‫-אוקיי. הוא יהיה בסדר.‬
‫זה בסדר.‬ ‫-הוא יהיה בסדר.‬
‫מר מילר, אני חייב להבהיר.‬
‫אם הבן שלך התוודה בפניך‬ ‫על משהו שקשור לתיק הזה,‬
‫או לאירועים שקדמו לו,‬ ‫אתה לא יכול לשמש בתפקיד הזה.‬
‫הוא לא אמר כלום.‬ ‫-זה פשוט עלול לסכן את התיק שלו, בסדר?‬
‫לא, וכבר אמרתי לך, אתה טועה.‬ ‫הוא לא עשה כלום.‬
‫הוא לא אמר לנו כלום. הוא לא עשה כלום.‬
‫אוקיי.‬
‫טוב, תראו, יש שם מכונת קפה.‬
‫ייקח זמן עד שהאחות תגיע, בסדר?‬ ‫מישהו יגיע לפגוש אתכם בקרוב.‬
‫אפשר לשתות את זה. תרגישו חופשי.‬
‫פשוט…‬
‫נתראה עוד מעט.‬ ‫-תודה.‬
‫את רוצה קפה, מותק?‬ ‫-לא, תודה.‬
‫אל תספרי לכולם מה קורה.‬
‫גם לנו אין עדיין מושג, מותק.‬
‫אני מסמסת לסוזי כדי לבדוק שהבית שלנו בסדר.‬
‫אין לנו דלת יותר, כזכור לך.‬
‫כן, אולי כדאי שתלכי הביתה?‬ ‫-כן, כדאי שתלכי.‬
‫מה אני אעשה שם? אני לא הולכת. אני לא.‬
‫אני…‬
‫טוב, תגידי לה לא לנקות כלום, בסדר?‬
‫תגידי לה לצלם המון תמונות‬ ‫כדי שנוכל למלא את הבקשה הזאת.‬
‫אוקיי, רעיון טוב.‬
‫אימא, מה יקרה?‬
‫זה בסדר, חמודה. זו סתם טעות.‬
‫רואים את זה בטלוויזיה כל הזמן.‬ ‫זו סתם טעות.‬
‫היא אמרה שהם מאשימים אותו ברצח, נכון?‬
‫הוא לא עשה כלום.‬ ‫-ברור שלא.‬
‫ברור שלא.‬ ‫-הם עשו טעות.‬
‫ברור. כן. אנחנו יודעים את זה.‬
‫סליחה, מותק. סליחה. היית בבית שלנו, נכון?‬
‫כן.‬ ‫-תוכלי להגיד לי מתי נוכל לראות את בני?‬
‫עוד מעט, מר מילר, בסדר?‬
‫בוקר טוב, סמלת.‬ ‫-הכול טוב?‬
‫כן, אצלך?‬ ‫-כן.‬
‫בוקר טוב, קרול.‬ ‫-בוקר טוב. את בסדר?‬
‫כן. מה נשמע?‬
‫היי, חבר'ה.‬
‫בוקר טוב לכולם.‬
‫היי.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫אלוהים אדירים, כמה מתחשק לך סיגריה עכשיו?‬
‫אל תגרי אותי.‬ ‫-פאק.‬
‫שמעת כבר משהו מלמעלה?‬
‫רק מהדוברות, שואלים מה ומתי לפרסם.‬
‫שום דבר מהמפקח הראשי.‬
‫את מודאגת לגבי האבא?‬
‫האבא?‬
‫לא, אני לא מודאגת לגביו.‬ ‫למה? מה אתה מנסה לומר?‬
‫לא יודע.‬
‫היה לי פעם איזה תיק, כן?‬
‫נער צעיר.‬
‫בואי נגיד ככה,‬
‫לקח לנו חודשים להבין מה האבא עשה לו, אז…‬
‫אני לא רואה את זה, אחי. פשוט לא רואה.‬ ‫-לא, את צודקת.‬
‫את צודקת.‬
‫אלוהים.‬
‫זיהוי פלילי. מה המצב? מה מצאנו?‬
‫אתה חושב שכבר תהיה להם תשובה?‬
‫הם כבר היו צריכים לבדוק חלק מהבית.‬ ‫נעליים? אולי נשק?‬
‫אני אבדוק איתם עכשיו.‬
‫ומה עם ברנטווד? שלחו כבר את התיקים?‬
‫לא נראה לי שמישהו היה בבית הספר.‬ ‫עוד מוקדם, לא?‬
‫אפשר להיכנס לטלפון שלו?‬ ‫-לא, הוא נעול.‬
‫אפשר לבקש ממנו סיסמה?‬ ‫-רק אחרי ההערכה.‬
‫והיא מאחרת.‬ ‫-כן, היא מאחרת.‬
‫רוצה לעבור שוב על התוכנית?‬ ‫-כאילו, אפשר.‬
‫אבל אני באמת חושבת שאנחנו בסדר.‬ ‫-טוב. אני מבין.‬
‫לך תאכל תפוח.‬ ‫-אני יוצא לסיבוב. נתראה אחר כך.‬
‫אדוני, אני פשוט עובר על טפסי הפי-אי-אר.‬ ‫-אוקיי.‬
‫אחרי הגשת האישומים, מאחר והוא קטין,‬ ‫המועצה תצטרך להחליט לאן להעביר אותו.‬
‫אה, שלום. איזה יופי שהגעת אלינו.‬
‫אתה צוחק עליי?‬ ‫אתה יודע מה השעה? אידיוט.‬
‫אני לא מבין מה אתה שואל אותי.‬ ‫-אני מבקש הערכת מסוכנות.‬
‫הוא מואשם בכך שרצח מישהו עם סכין מטבח.‬
‫טוב, אז איפה נשים אותו?‬
‫נחצה את הגשר הזה כשנגיע אליו, לא ככה? כן?‬
‫כן, בסדר. מעולה.‬ ‫-אוקיי, טוב.‬
‫אלוהים.‬
‫כן. זמן טוב או זמן רע?‬
‫אני מצטער. סליחה, אני יודע שזה מוקדם.‬
‫מקלחת, כן? אוקיי.‬
‫בכל אופן, אדם הלך?‬
‫אני מתכוון, הוא הולך?‬
‫הוא כל הזמן מסמס לי.‬
‫ואמרתי למישה שהוא מסמס לי‬ ‫רק כי הוא יודע שאותי קל יותר לשכנע.‬
‫כן, בהחלט.‬
‫בכל אופן, אני פשוט…‬
‫חשבתי להתקשר ולהגיד שלום.‬
‫כן, אני בסדר.‬
‫תקשיבי, אני צריך לסיים, בסדר?‬
‫גם את. נתראה אחר כך. ביי.‬
‫אדוני. מצאתי.‬ ‫-יופי.‬
‫כן.‬
‫יש אלרגיות?‬
‫אלרגיה לפניצילין…‬
‫סליחה.‬ ‫-זה בסדר. תודה.‬
‫סליחה. תודה.‬
‫טוב, ג'יימי, אז רק עוד כמה שאלות,‬ ‫אם זה בסדר?‬
‫תוכל להסביר לי מה זה אומר להיות במעצר?‬
‫זה אומר להיות פה.‬
‫אתה יכול לנסות שוב?‬
‫תענה על השאלה, חמוד.‬
‫זה אומר שהמשטרה חושבת שעשיתי משהו.‬
‫הם יעצרו אותי עד שיגלו אם עשיתי את זה.‬
‫תשובה טובה.‬
‫ותוכל להסביר למה אתה צריך עורך דין?‬
‫כדי שלא יגרמו לי לומר את הדבר הלא נכון.‬
‫גם תשובה טובה.‬
‫טוב, ג'יימי, אני חושבת שאתה ילד חכם.‬
‫אני לא מזהה בעיה כלשהי‬ ‫שהמשטרה צריכה להיות מודעת אליה.‬
‫אתה רוצה לשאול אותי משהו?‬
‫לא, לא נראה לי.‬
‫זה רע?‬
‫לא, אתה בסדר גמור.‬
‫אתן לכם רגע.‬ ‫-תודה.‬
‫אוקיי.‬
‫תאכל את הקורנפלקס.‬
‫אני לא רוצה אותו.‬
‫קדימה, תאכל את הקורנפלקס.‬ ‫אתה צריך לאכול משהו.‬
‫לא עשיתי כלום. אני רק…‬
‫אני רק רוצה ללכת הביתה. לא עשיתי כלום.‬
‫אתה מאמין לי שלא עשיתי כלום?‬
‫ברור שאני מאמין לך.‬
‫אתה הבן שלי, נכון?‬
‫לא?‬
‫סליחה, מר מילר.‬ ‫אתה צריך ללכת עכשיו, אם זה בסדר.‬
‫סליחה.‬
‫תאכל את הקורנפלקס שלך.‬ ‫-כן.‬
‫תאכל את הקורנפלקס , בן.‬ ‫אתה צריך לשמור על הכוחות שלך, כן?‬
‫טוב מר מילר, בוא איתי חזרה לחדר המשפחה.‬
‫אבא!‬
‫קיבינימט.‬ ‫-חתיכת…‬
‫כמה זמן הוא יהיה פה?‬
‫לצערי אני לא יכול לענות על אף שאלה כרגע.‬
‫יש לך מושג?‬ ‫-תקשיב.‬
‫הוא ילד חכם.‬
‫טוב. לא נוטל תרופות כרגע.‬ ‫אין היסטוריה רפואית רלוונטית.‬
‫אני שונאת תיקי קטינים.‬ ‫-אף אחד לא אוהב אותם.‬
‫בוקר טוב, סמל.‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-ג'יימי מילר.‬
‫טוב, ההורים בחדר המשפחה, והנער בתא,‬
‫אז אני מניח שהורים קודם?‬
‫כן.‬ ‫-אתה יודע לאן ללכת, נכון?‬
‫כן, אני יודע.‬ ‫-אוקיי.‬
‫רק צריך לבדוק את זה.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫אתה יכול לפתוח לי?‬ ‫-כן, בטח.‬
‫…לדבר איתו שוב.‬ ‫-כן.‬
‫בבקשה.‬ ‫-תודה.‬
‫אני רואה אותך בטלפון.‬
‫סליחה על ההפרעה. מר וגברת מילר?‬
‫אני פול בארלו, מ"סטורי ופרנץ'".‬
‫קיבלתי את התיק של ג'יימי.‬ ‫-בסדר.‬
‫אתה יכול לספר לנו מה קורה?‬
‫כן, בוא תשב ונעבור על כמה דברים.‬
‫אז ככה זה עובד,‬
‫השוטרים שעצרו אותו יעדכנו אותי‬ ‫לגבי פרטי המקרה,‬
‫ואני אתעדכן גם במה שקרה‬ ‫מאז המעצר של ג'יימי, אוקיי?‬
‫יש לכם תלונות כלשהן‬ ‫לגבי היחס שקיבלתם עד עכשיו?‬
‫כן. הם חירבו את הבית.‬
‫הם הגיעו עם רובים וכל זה. הם שברו את הדלת.‬
‫אוקיי.‬ ‫-הרסו את הבית.‬
‫כשמתרחש מוות אלים, זה לפעמים חלק מהעניין.‬
‫השאלה היא אם זה היה פרופורציונלי.‬ ‫נבדוק את זה אחר כך.‬
‫בסדר, אבל חשוב יותר, מה שלום ג'יימי?‬
‫הוא ביקש ממני להיות הדבר הזה.‬ ‫איך קראו לזה?‬
‫מבוגר אחראי.‬
‫-כן, זה טוב.‬
‫זה בדרך כלל עדיף שיהיה שם הורה איתו.‬
‫אתה יכול להרגיע אותו‬ ‫בזמן שאנחנו מנסים לפתור את זה.‬
‫הוא…‬
‫הרגע ראיתי אותו.‬ ‫למען האמת, הוא לא נראה משהו.‬
‫כן. אפשר להבין. גם אני הייתי ככה במקומו.‬
‫למען האמת,‬ ‫אין כרגע הרבה מה לומר שישפר את המצב.‬
‫אני רואה את ההלם שאתם חווים,‬ ‫והוא לגמרי מובן.‬
‫אבל נעשה כאן כמיטב יכולתנו עבורכם, אוקיי?‬
‫אני הולך להתעדכן,‬ ‫אז אם תוכלו להמתין בסבלנות.‬
‫מישהו יגיע אליכם בקרוב, בסדר? אוקיי.‬
‫תודה.‬ ‫-לא.‬
‫תודה, בחור.‬
‫בוודאי.‬ ‫-תודה.‬
‫זה בסדר.‬
‫סליחה.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫בסדר.‬
‫שוב תודה.‬
‫אני…‬ ‫-צריך להיות עד למטה.‬
‫זה החדר הרגיל? כן.‬ ‫-כן.‬
‫אחרייך.‬ ‫-תודה לך.‬
‫בוקר טוב.‬
‫-פול.‬
‫בשבילך.‬ ‫-תודה.‬
‫טוב. אז מה יש לנו?‬
‫התקרית התרחשה ב-22:13, אתמול בלילה.‬
‫מעצר… לפני כ-25 דקות.‬
‫טוב, אז שברתי את השיא האישי שלי.‬
‫שמעתי שעשיתם בלגן בבית.‬ ‫-כן, מצטערים על זה.‬
‫טוב, רצח. אני מניח שאתם מתכוונים ללכת‬ ‫גם על החזקת נשק ואיומים?‬
‫כן.‬
‫אפשר לדעת משהו על הקורבן?‬ ‫-תדע בהמשך.‬
‫אוקיי.‬
‫יש איפול תקשורתי? כי לא ראיתי כלום בטלפון…‬
‫אנחנו עדיין מחפשים קרובי משפחה,‬ ‫את אבא שלהם.‬
‫אוקיי.‬
‫טוב, זריז. נאמר לו לגבי זכות השתיקה?‬ ‫-כן.‬
‫ברור לו מה זה אומר?‬ ‫-כן.‬
‫הוא קיבל אוכל?‬ ‫-הייתה לו הזדמנות לאכול.‬
‫הוערך?‬ ‫-כן, היא קבעה שהוא כשיר.‬
‫עבר חיפוש?‬ ‫-חיכינו לך.‬
‫טוב לשמוע. אני רואה שלקחתם דגימת דם.‬ ‫-כן, יש לו שריטות על היד,‬
‫דם בזירה. יש לכך הצדקה.‬
‫לא פקפקתי בכך.‬ ‫-אוקיי.‬
‫ואיזו חקירה התבצעה עד עכשיו?‬
‫שום דבר עם החשוד.‬ ‫-יש משהו נוסף שאני צריך לדעת?‬
‫שום דבר שנגיד לך עכשיו.‬
‫איפה נקבע מותו של הקורבן?‬ ‫-בזירה.‬
‫פציעות מרובות. זה כתוב שם.‬
‫ואבא שלו הוא המבוגר האחראי שלו?‬
‫נכון.‬
‫הוא בסדר?‬
‫נראה לי.‬ ‫-איך ג'יימי מתנהג לידו?‬
‫לא יודע.‬ ‫-בסדר.‬
‫מוכן לדגימות מתי שתגיד.‬ ‫-סמל.‬
‫מה, זה כל מה שאני מקבל?‬ ‫-כן, זה כל מה שתקבל.‬
‫בסדר. קודם דגימות, ואז שיחה.‬
‫אני רוצה לראות קודם את הילד הזה.‬ ‫-פול, אל תהיה כזה נלהב.‬
‫אני לא נלהב.‬ ‫-זה גורם לך להיראות קצת כמו אידיוט.‬
‫מפקח בילוש בסקומב, עוד משהו אחד.‬ ‫-מה?‬
‫אני צריך רק שתי דקות.‬ ‫-קדימה.‬
‫יש לנו פה מורה מאקדמיית ברנטווד.‬
‫אני עולה.‬ ‫-אני אהיה ממש זריז.‬
‫טוב, בוא אחריי.‬
‫אפשר את מר מילר, בבקשה?‬
‫היי, אדוני. אנחנו צריכים אותך במרפאה,‬
‫בזמן שלוקחים כמה דגימות מהבן שלך.‬
‫בסדר, אני אעשה את זה הכי מהר שאפשר.‬
‫בסדר. תשגיח עליו עם המחטים, אדי.‬
‫בוא אחריי, אדוני.‬
‫חכה כאן, בבקשה. הבן שלך יגיע בקרוב.‬
‫אני אשאיר אתכם לבד.‬ ‫-כן.‬
‫חם, לא?‬ ‫-ממש חם.‬
‫לתלות לך את הז'קט?‬ ‫-לא, תודה.‬
‫השוטר גרוגן יהיה כאן,‬ ‫וגם אבא שלך אמור להיות כאן. אוקיי?‬
‫שלום, ג'יימי.‬
‫אז עכשיו אנחנו נצלם כמה תמונות,‬
‫ניקח כמה דגימות,‬ ‫ואז נערוך עליך חיפוש, אוקיי?‬
‫אוקיי.‬ ‫-אוקיי.‬
‫בוא תשב על הכיסא הזה כאן,‬
‫מול המצלמה שעל הקיר,‬ ‫רק כדי לצלם כמה תמונות.‬
‫יהיה קצת הבזק, בסדר?‬
‫מעולה. והצידה.‬
‫והצד השני.‬
‫מעולה. וסיימנו עם זה.‬
‫ג'יימי, בזריזות. אני פול בארלו.‬
‫אני ממשרד עורכי דין בשם "סטורי ופרנץ'".‬
‫אני אייעץ לך היום, אוקיי?‬ ‫-אוקיי.‬
‫נדבר עוד מעט,‬ ‫אבל לא רציתי שתתהה מי האיש המוזר הזה.‬
‫ג'יימי, אתה יכול לעמוד כאן בשבילי?‬
‫אני רק אעשה בדיקת מטוש מהירה בפה,‬ ‫אם זה בסדר.‬
‫כן.‬ ‫-סליחה. אני אסגור את הדלת.‬
‫פשוט תפתח פה גדול.‬
‫והצד השני.‬
‫אוקיי, חמוד.‬
‫בסדר. בוא לכאן בבקשה, ניקח טביעות אצבעות.‬
‫אז תביא את האגודל הימני שלך.‬
‫תלחץ שם. נורה אדומה תידלק.‬
‫תודה. והאצבע המורה שלך.‬
‫מעולה. והאמה שלך.‬
‫מעולה. והקמיצה שלך.‬
‫זאת האצבע, כן.‬
‫תודה. והזרת שלך.‬
‫תודה. אוקיי.‬ ‫ובוא נעשה את היד השנייה. אגודל שמאל.‬
‫בדיוק. תודה.‬
‫האצבע המורה.‬
‫כן.‬
‫והאמה שלך.‬
‫תודה. והקמיצה שלך.‬
‫בדיוק. תודה.‬
‫ואז הזרת שלך. האחרונה.‬
‫מעולה. תודה.‬
‫טוב.‬
‫עכשיו, ג'יימי, אנחנו צריכים את הסיסמה שלך‬
‫כדי שנוכל להיכנס לטלפון שלך,‬ ‫אם זה בסדר?‬
‫אין צורך לתת להם את זה, ג'יימי.‬
‫לא.‬
‫בסדר. אריקה.‬
‫כן, ג'יימי, אתה יכול לשבת רגע על המיטה?‬
‫אני רק אקח דגימת דם, אם זה בסדר.‬
‫אני לא ממש אוהב מחטים.‬ ‫-הוא לא טוב עם מחטים.‬
‫ג'יימי, אני חייב להזהיר אותך,‬ ‫זה עלול לפגוע בהגנה שלך אם תסרב.‬
‫כן, הוא צודק.‬
‫אתה מסכים שהבן שלך ייתן דגימה, מר מילר?‬
‫אתה תהיה בסדר?‬
‫לא יודע.‬
‫אתה תהיה בסדר. לא ייקח לי הרבה זמן,‬ ‫מבטיחה. כמה שיותר מהר.‬
‫אוקיי.‬ ‫-כן?‬
‫כן, תסתכל עליי.‬
‫תסתכל על אבא שלך. קפוץ לכאן.‬ ‫-תמשיך להסתכל עליי.‬
‫אני שמה לך את זה על היד.‬ ‫-אתה בסדר.‬
‫אתה תרגיש קצת לחץ.‬
‫זה…‬
‫תסתכל על אבא שלך. אל תזוז.‬
‫אתה פשוט תרגיש שריטה חדה, בסדר?‬
‫תסתכל עליי.‬ ‫-תסתכל על אבא שלך.‬
‫קדימה. זה בסדר.‬
‫כמעט סיימנו.‬ ‫-היי, זה בסדר.‬
‫כמעט סיימנו. תמשיך להסתכל על אבא שלך.‬
‫סיימנו?‬
‫כן.‬ ‫-יפה מאוד.‬
‫סיימנו.‬ ‫-ילד טוב. רואה?‬
‫מעולה.‬ ‫-אוקיי.‬
‫תשאיר פה את האצבע כמה דקות.‬
‫יפה מאוד.‬ ‫-כל הכבוד.‬
‫כל הכבוד. הנה, סיימנו.‬
‫טוב.‬
‫אני צריך לבקש ממך להוריד בגדים.‬
‫מה, הכול?‬ ‫-אני צריך לבצע חיפוש גופני מלא.‬
‫זה הכרחי?‬ ‫-אני חושש שכן.‬
‫אני לא בטוח לגבי זה.‬
‫תראה, יש סיכוי שהוא החביא דברים‬ ‫על גופו או בקרבתו.‬
‫תראה, ברח לו קודם פיפי,‬ ‫אז הוא החליף תחתונים ומכנסיים, ו…‬
‫אני מבין, מר מילר.‬
‫הוא החליף ג'ינס וכל זה.‬ ‫-מר מילר, אני מבין.‬
‫אבל זו עבירה חמורה.‬
‫יש סימני שריטות על זרועו השמאלית.‬
‫עלינו לוודא שאין חתכים אחרים‬ ‫או חבלות שעלינו להיות מודעים אליהן.‬
‫אני חושב שזה די רציני גם כן, לא?‬
‫איך היית מרגיש אם היית בן 13‬ ‫ושני גברים היו מסתכלים עליך עירום?‬
‫לא האשימו אותי בפשע.‬
‫בדיוק, חבר. מואשם.‬ ‫הוא לא נמצא אשם. הוא מואשם.‬
‫אתה לא יכול לעשות דבר לגבי זה?‬ ‫-מצטער, זו זכותם על פי חוק.‬
‫מר מילר, אני מבטיח, אני איזהר מאוד.‬
‫אני לא מכיר אותך, חבר.‬
‫אנחנו באמת צריכים לשתף פעולה עם זה.‬ ‫-זה הבן שלי, והוא בן 13.‬
‫כמו שאמרתי, הוא בן 13.‬ ‫-מר מילר.‬
‫אפשר לסרב לסיסמאות, אבל זה…‬ ‫-זה הנוהל.‬
‫אבא.‬ ‫-הוא בן 13.‬
‫זה טוב להגנה של ג'יימי.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-לא אכפת לי.‬
‫אז, ג'יימי, תוריד בבקשה את הבגדים.‬
‫אז אני צריך להתבונן,‬
‫והשוטר גרוגן יפקח עליי, בסדר?‬
‫שים את הבגדים בצד, בסדר?‬
‫אתה יכול לפנות אליי? בסדר?‬
‫ופשוט תרים את הידיים, בבקשה.‬
‫בדיוק.‬
‫אתה יכול להסתובב הצידה.‬
‫ואז תסתובב לקיר מאחוריך.‬
‫אוקיי.‬
‫אתה יכול להוריד את הידיים עכשיו.‬ ‫תסתובב אליי עוד פעם אחת.‬
‫טוב, ואם אפשר רק לבקש ממך‬ ‫להרים את הפין שלך.‬
‫אני צריך לוודא‬ ‫שאין פצעי הגנה על שק האשכים.‬
‫לא. אוקיי.‬
‫בסדר. וסיימנו.‬
‫אז אני אבקש ממך ללבוש את הבגדים האלה.‬
‫ואת הבגדים שלך נשים בשקית הזאת.‬
‫תודה.‬ ‫-למה הם מיועדים, חבר?‬
‫מה תעשו בהם?‬ ‫-הם ישמשו כראיה, מר מילר.‬
‫אתה בסדר? הכול בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫כן? אתה בטוח? אוקיי, ילד טוב.‬
‫סיימנו כאן? אפשר לקבל חדר‬ ‫כדי לדבר עם הלקוח שלי, בבקשה?‬
‫כן, בטח.‬ ‫-תודה.‬
‫החדר ליד. בואו אחריי.‬
‫תודה.‬ ‫-בטח, כן. אין בעיה.‬
‫טוב, יש שם כיסאות.‬ ‫-תודה.‬
‫ג'יימי, תתמקם בצד השני של השולחן.‬ ‫אבא יכול לשבת לידך.‬
‫טוב, זה היה…‬
‫טוב, זה היה החלק הכי קשה,‬ ‫ועכשיו זה מאחורינו, לשמחתי.‬
‫אני חושב שהתמודדת עם זה‬ ‫בצורה מצוינת, ג'יימי.‬
‫מה המקצוע האהוב עליך בבית הספר, ג'יימי?‬
‫למה זה משנה?‬
‫פשוט תזרום איתי.‬
‫היסטוריה.‬
‫למה?‬
‫אני אוהב את הסיפורים.‬
‫ומה הקטע האהוב עליך בהיסטוריה?‬
‫אנחנו לומדים על המהפכה התעשייתית.‬
‫באמת? טוב, בסדר.‬
‫מי מהאנשים‬ ‫שלקחו חלק במהפכה התעשייתית אתה מעריך?‬
‫אתה מכיר את ברונל?‬
‫כן.‬
‫אני אוהב אותו.‬
‫למה?‬
‫כי הוא עשה דברים שאף אחד אחר לא עשה.‬
‫סירות, רכבות, הכול. הוא פשוט עשה את זה.‬
‫כן, נכון.‬
‫ילד חכם.‬
‫לא באתי לשאול אותך‬ ‫אם עשית את זה או לא, ג'יימי.‬
‫לא עשיתי.‬ ‫-הוא לא. אין סיכוי.‬
‫העבודה שלי ושל אבא שלך‬
‫היא להגן עליך,‬ ‫לא משנה מה קרה אתמול בלילה, בסדר?‬
‫המשטרה מנסה לגלות מה קרה,‬
‫אבל הם לא כאן כדי להגן עליך.‬
‫הם מאמינים שאתה אשם במשהו,‬ ‫ובגלל זה אנחנו כאן, בסדר?‬
‫אז כל מה שאני רוצה שתעשה‬ ‫זה לומר, "אין תגובה".‬
‫בסדר? זהו זה. רק, "אין תגובה".‬
‫על כל דבר?‬
‫לא, לא על כל דבר. זה לא יתקבל טוב.‬
‫רק לשאלות על אירועי אמש.‬
‫בסדר? אתה חושב שתוכל להבחין‬ ‫בין שאלות שכדאי לך לענות עליהן‬
‫לבין כאלה שלא?‬
‫לא יודע.‬
‫קוראים לך ג'יימי?‬
‫כן.‬
‫ו… איפה היית אתמול בלילה, ג'יימי?‬
‫אין תגובה.‬
‫בדיוק.‬
‫כל פעם שאתה לא בטוח,‬ ‫כשזה 50-50, פשוט תגיד, "אין תגובה".‬
‫ואם אחשוב שכדאי לך לענות על השאלה,‬ ‫אני אגיד לך.‬
‫אבל אתה בחור חכם מאוד,‬ ‫ואני חושב שתסתדר מצוין.‬
‫אני אהיה שם. אבא שלך יהיה שם.‬ ‫לא אפחד לדבר בשמך.‬
‫ואבא שלך גם יכול להתערב מתי שירצה.‬
‫אני יכול?‬
‫כן, ברור שאתה יכול, כן.‬
‫לא עשיתי שום דבר.‬
‫אז זה יהיה קל, לא?‬
‫טוב, אני… אני אחזור עוד רגע.‬
‫אני אלך לבדוק‬ ‫איך הם מתקדמים עם ההכנות לתשאול הזה.‬
‫אם תוכל להישאר כאן ולהיות סבלני,‬ ‫אני כבר חוזר, בסדר?‬
‫חכה רגע, בחור. תן לי שנייה.‬
‫סליחה, חבר.‬ ‫-כן?‬
‫תראה, אין לי מושג מה אני עושה כאן.‬
‫אני לא… מה להגיד?‬
‫פשוט… אל תענה במקומו, בסדר?‬
‫פשוט תהיה עצמך.‬
‫הם יודעים שאתה אבא שלו.‬ ‫אנחנו יודעים שאתה אבא שלו. זה בסדר לעכל,‬
‫זה בסדר להיות בהלם, וזה בסדר להיות אנושי.‬
‫בסדר?‬ ‫-כן, כאילו, זה לא נורמלי.‬
‫אתה מבין?‬ ‫-אתה צודק.‬
‫אף פעם לא הייתי בתחנת משטרה.‬ ‫-אתה תהיה בסדר.‬
‫אני פשוט לא רוצה לפשל כשזה נוגע לבן שלי.‬ ‫אתה מבין אותי?‬
‫אתה תהיה בסדר.‬
‫אני מת מפחד.‬
‫אני מבין.‬ ‫-הוא ילד טוב, כן?‬
‫ואני אבא טוב. אתה מבין?‬
‫באמת. תראה, אמרת בעצמך.‬ ‫אפילו אמרת שהוא חכם.‬
‫כן, נכון.‬ ‫-אז… אתה מבין?‬
‫אני מבין, אבל…‬
‫זה המצב כרגע,‬ ‫ואנחנו צריכים להתמודד עם זה, בסדר?‬
‫ואני חושב שלמשטרה יש ראיות משכנעות למדי.‬
‫אחרת, הם לא היו יכולים לבקש בדיקת דם,‬ ‫או לבצע את הכניסה שהם ביצעו.‬
‫אני לא יודע מה הראיות האלה,‬
‫אבל אני די בטוח‬ ‫שזה יתבהר לנו בקרוב מאוד. אוקיי?‬
‫אז הדבר הכי טוב‬ ‫שאתה יכול לעשות זה להרים את הראש,‬
‫להיות האבא הטוב,‬
‫ולהתמודד עם זה, אוקיי?‬
‫כן.‬
‫הם מתכוננים לתשאול.‬ ‫אני צריך רגע כדי לעבור על הכול.‬
‫אתה יכול לשבת איתו? אתה מסוגל לעשות את זה?‬
‫אני כבר חוזר אליכם.‬ ‫-אוקיי.‬
‫אתה תהיה בסדר גמור.‬
‫אוקיי.‬
‫טוב.‬ ‫-תודה.‬
‫אני אהיה בחוץ אם תצטרכו אותי.‬
‫אתה בסדר?‬
‫כן.‬
‫תסתכל עליי.‬
‫אני אשאל אותך פעם אחת. אוקיי?‬
‫ולא משנה מה קרה,‬ ‫לא משנה מה עשית או לא עשית,‬
‫אני רוצה שתגיד לי את האמת.‬
‫עשית את זה?‬
‫לא.‬
‫אתה מבטיח?‬
‫מבטיח.‬
‫יופי. אוקיי.‬
‫אוקיי, אז הכול יהיה בסדר, נכון? היי?‬
‫כן.‬
‫אוקיי, הם מוכנים.‬ ‫-כן, אוקיי. גם אנחנו.‬
‫זה בסדר, ג'יימי.‬ ‫-מוכן?‬
‫בוא.‬
‫בוא, אתה בסדר. בוא נלך.‬
‫הכול בסדר? לפני שניכנס, ג'יימי,‬ ‫רק לעבור שוב על מה שדיברנו שם.‬
‫אם אתה לא בטוח, תסתכל עליי,‬ ‫תזכור את ה"אין תגובה"‬
‫ואבא שלך יהיה לצדך כל הזמן, בסדר?‬
‫אוקיי? אוקיי.‬
‫היי.‬ ‫-שוב שלום.‬
‫תיכנס.‬
‫היי, ג'יימי. שב לך שם.‬
‫אבא שלך יכול לשבת לידך.‬ ‫פול, אתה יכול לקחת את הכיסא שם.‬
‫כן.‬
‫רק לצורך העדכון,‬ ‫התשאול הזה יוקלט, באודיו ווידאו.‬
‫זה בסדר, ג'יימי?‬ ‫-כן.‬
‫אוקיי. אני אתחיל להקליט עכשיו.‬
‫אוקיי.‬
‫קודם כול, אני אתחיל בכך‬ ‫שאזכיר לך את הזכויות שלך, ג'יימי.‬
‫אני רוצה שתקשיב טוב.‬
‫אתה לא חייב לומר דבר,‬ ‫אבל זה עלול להזיק להגנתך‬
‫אם לא תציין כשתישאל‬ ‫משהו שתסתמך עליו מאוחר יותר בבית המשפט.‬
‫כל דבר שתגיד עשוי לשמש כראיה. אוקיי?‬
‫כן.‬
‫אני מפקח בילוש בסקומב.‬ ‫נוכחת גם סמלת בילוש פרנק.‬
‫אנחנו מדברים עם ג'יימי מילר,‬ ‫המבוגר האחראי שלו, אדי מילר,‬
‫ועורך הדין שלו, פול בארלו.‬
‫השעה היא…‬
‫6:58 בבוקר.‬
‫שב זקוף.‬
‫אני אתחיל בלשאול אותך‬ ‫מה עשית אתמול בלילה, ג'יימי.‬
‫אתמול בלילה?‬ ‫-כן.‬
‫ג'יימי.‬ ‫-זה לא היה לפני הרבה זמן.‬
‫אין תגובה.‬
‫אוקיי. מה עשית?‬
‫אין תגובה.‬
‫זה לא ממש עוזר, נכון, ג'יימי?‬
‫מצטער.‬
‫אוקיי. אין בעיה.‬
‫בואו נמשיך למשהו שכן נוכל לדבר עליו.‬
‫עברתי על התעודות שלך מבית הספר.‬
‫למה?‬ ‫-ביקשתי מהמורים שלך לשלוח אותן.‬
‫זה נראה טוב.‬ ‫אתה מצליח מאוד. אתה תלמיד טוב.‬
‫רוצה לגשת לבחינות הבגרות המתקדמות?‬
‫אתה יכול לענות על זה, ג'יימי.‬
‫לא יודע.‬
‫אוקיי. מציינים גם קצת…‬ ‫בעיות עם ההתנהגות שלך לאחרונה.‬
‫בסביבות שנה שעברה.‬
‫כן.‬ ‫-אוקיי.‬
‫ובכן, מה הבעיות? מה הן?‬
‫לא יודע.‬
‫יש לך חברים טובים, ג'יימי?‬ ‫-כן.‬
‫אוקיי. מי החברים הטובים שלך?‬
‫אין תגובה.‬ ‫-לא תסבך אותם בצרות.‬
‫פרצתם לי את הדלת הבוקר,‬ ‫אז לא נראה לי שאתם יכולים לומר את זה.‬
‫הגיוני.‬
‫טוב, תראה, אני אשאל אותך על…‬
‫מערכות יחסים רומנטיות.‬
‫מערכות יחסים מיניות.‬ ‫-למה?‬
‫טוב, שמתי לב ששיתפת תמונה‬ ‫של הדוגמנית הזו באינסטגרם שלך.‬
‫איך קוראים לה, ג'יימי?‬
‫אני פשוט אוהב את התמונות שלה.‬
‫אתה לא יודע איך קוראים לה?‬ ‫-לא.‬
‫אוקיי. שיתפת גם תמונה של האישה הזו.‬
‫ושל האישה הזו.‬
‫ומתחת לתמונה הזו, העדכנית יותר,‬
‫אפשר לראות שיש סדרת תגובות‬
‫ורמיזות שנראות די אגרסיביות.‬
‫אלה תגובות שלך. מה דעתך על נשים, ג'יימי?‬
‫איזו מין שאלה זו?‬ ‫-אתה נמשך לנשים?‬
‫כן.‬ ‫-אוקיי.‬
‫ואתה נמשך לנשים מהסוג הזה?‬
‫כן.‬ ‫-אוקיי.‬
‫יש לך חברה?‬ ‫-לא.‬
‫אם הייתה לך,‬ ‫היית רוצה שהיא תיראה כמו הנשים האלה?‬
‫לא, הן…‬
‫הן מבוגרות מדי.‬
‫זה נכון.‬
‫אני גם רואה שפרסמת תמונות שלך‬ ‫ושל מי שאני מניח שהם חברים?‬
‫איפה צולמו התמונות האלה?‬
‫בתחנת הרכבת, נראה לי.‬
‫אוקיי. מי הבנים האלה?‬
‫אני מבין שאתה לא רוצה לסבך אותם בצרות.‬ ‫אני מבין את זה.‬
‫אבל הם לא יהיו בצרות. זה בסדר.‬
‫אני פשוט מנסה לקבל תמונה ברורה.‬
‫ג'יימי, לא יהיה לנו קשה למצוא אותם.‬
‫אתה ילד חכם, נכון? רואים.‬
‫קדימה. תגיד להם.‬
‫זה טומי. זה ראיין.‬
‫אוקיי.‬
‫חברים טובים, כן?‬
‫כן.‬
‫אתה מופיע איתם בהרבה תמונות.‬
‫רק כי…‬
‫טומי תייג אותי בתמונות.‬
‫אוקיי. ושלושתכם תמיד יוצאים יחד?‬
‫כן. אני מניח שכן, כן.‬ ‫-כמה זמן אתה מכיר אותם?‬
‫את טומי מכיתה א', ואז ראיין הגיע בכיתה ד'.‬
‫אוקיי. מה אתם אוהבים לעשות יחד?‬ ‫מה זה כיף מבחינתכם?‬
‫לא יודע.‬
‫ספורט, סרטים, מוזיקה, ריקודים? מה?‬
‫סתם… ללכת העירה.‬
‫לבלות יחד?‬ ‫-כן.‬
‫אוקיי. בילית איתם אתמול בערב?‬
‫אין תגובה.‬ ‫-מתי חזרת הביתה?‬
‫אין תגובה.‬
‫אוקיי. אני מבין.‬ ‫כולם מנסים לעשות את העבודה שלהם כאן.‬
‫אם אתה זוכר נכון, ג'יימי,‬ ‫אני הייתי זה שהציע לך לקחת עורך דין, נכון?‬
‫כן.‬
‫אפשר לשאול אותך מה לבשת אתמול בלילה?‬
‫אני לא זוכר.‬
‫אוקיי. ובכן, חוקרי הזיהוי הפלילי שלנו‬
‫לא הצליחו למצוא‬ ‫את הבגדים שלך מאתמול בלילה.‬
‫אבל הם חושבים‬ ‫שהם הצליחו למצוא את הנעליים שלך.‬
‫אתה יכול לזהות אותם כנעליים שלך?‬
‫טוב, די קשה לזהות בתמונה.‬
‫יש לך נעלי נייקי אייר מקס בלבן וכחול?‬
‫כן.‬ ‫-תודה.‬
‫נעלת אותם אתמול בלילה?‬
‫לא יודע. אולי.‬
‫לא יודע.‬
‫הנה.‬
‫ג'יימי, אתה מכיר נערה‬ ‫בשם קייטי לנרד? הנה היא.‬
‫כן.‬ ‫-כן?‬
‫היא לא בכיתה שלך, נכון?‬
‫אבל אתם לומדים יחד בכמה שיעורים. נכון?‬
‫ספרות.‬ ‫-ספרות.‬
‫כיתת המצטיינים בספרות. טוב מאוד.‬
‫מתמטיקה וצרפתית, אתה בקבוצה השנייה.‬
‫זה טוב.‬
‫אתם מסתדרים?‬
‫כן.‬ ‫-כן?‬
‫אז היית אומר שאתם ידידים?‬
‫לא יודע.‬
‫היא מגיבה לפעמים על פוסטים שלך באינסטגרם,‬
‫אז זה כנראה סימן שהייתם ידידים, נכון?‬
‫לא יודע. אולי.‬
‫ואתה חושב שאנשים אחרים‬ ‫היו מתארים אתכם כידידים?‬
‫מה… אז היא זאת שמתה?‬
‫למה שתשאל את זה?‬
‫כן?‬
‫כן. היא מתה.‬
‫ואנחנו חושבים שאתה יודע את זה.‬
‫אז זה חכם מאוד מצידך‬ ‫לשאול את השאלה אם זה המצב, לא?‬
‫זהירות, מפקח בילוש בסקומב.‬ ‫-אוקיי.‬
‫אני אגיד לך מה. תאר לי את הידידות שלכם.‬
‫אין תגובה.‬
‫הבנתי. נראה שאתה מוכן לדבר‬ ‫על החברויות האחרות שלך, אבל לא על זו.‬
‫אתה יכול להגיד לי למה?‬ ‫-אני חושב שדי ברור למה.‬
‫כן, אני שואלת את ג'יימי.‬
‫הכרנו בבית הספר, אבל… לא מחוץ לבית הספר.‬
‫הבנתי.‬ ‫והקשר הזה אי פעם הפך ליותר מסתם ידידות?‬
‫לא הייתי מגדיר את זה בכלל כידידות.‬
‫נמשכת אליה?‬ ‫-לא.‬
‫היה משהו ביניכם שאפשר לתאר כמשהו מיני?‬
‫לא, הוא בן 13. זה קצת מוגזם.‬
‫אני יודעת.‬ ‫אני פשוט חייבת לשאול את השאלה, זה הכול.‬
‫אתה יכול לענות לי, ילד?‬
‫לא.‬
‫אותה הלכת לפגוש אתמול בלילה, ג'יימי?‬
‫הלכת לפגוש אותה?‬ ‫-לא.‬
‫ההורים שלה אמרו לנו‬ ‫שהיא יצאה מהבית ב-20:30.‬
‫היא יצאה לפגוש אותך?‬
‫הרגע אמרתי שבכלל לא היינו ידידים.‬
‫אבל פגשת אותה, נכון?‬ ‫-לא.‬
‫אוקיי. גופתה נמצאה‬ ‫בחניון של קרות'רס קצת אחרי השעה 22:30.‬
‫פרמדיקים שהגיעו לזירה‬ ‫לא הצליחו לעצור את הדימום.‬
‫אושר שהיא נרצחה פחות משעה לפני כן.‬
‫זאת אומרת, בין 21:30 ל-22:30.‬
‫איפה היית באותו זמן?‬
‫לא יודע.‬
‫אבל היית בחוץ?‬
‫אין תגובה.‬
‫ואם אשאל את אבא שלך‬ ‫באיזו שעה חזרת הביתה, מה הוא יענה?‬
‫יצאתי לקריאה.‬ ‫הייתי בבית עשר דקות כשפרצתם לי את הדלת.‬
‫ואתה לא מתשאל את מר מילר.‬ ‫-לא.‬
‫עקבת אחריה, ג'יימי? או שנפגשת איתה שם?‬
‫מה? לא זה ולא זה.‬
‫רצחת אותה, ג'יימי?‬
‫לא.‬ ‫-לא רצחת אותה?‬
‫לא, זה לא אני.‬ ‫אתם מתבלבלים ביני לבין מישהו אחר.‬
‫אוקיי.‬
‫אתה יודע כמה פעמים היא נדקרה, ג'יימי?‬
‫לא.‬ ‫-שבע פעמים.‬
‫שבע פעמים, בכל הגוף.‬
‫בחזה.‬
‫בצוואר. בירך. בזרוע.‬
‫המון דקירות.‬
‫זה מטריד אותך?‬
‫ברור שכן. תראו אותו.‬
‫זו נערה צעירה.‬
‫אתה יודע מה זה מצלמות אבטחה, נכון, ג'יימי?‬
‫רגע אחד.‬
‫נראה לי שזה זמן מתאים בשבילנו לעשות הפסקה,‬
‫ולהתייעץ לבד.‬
‫ג׳יי?‬
‫ג'יי, אתה בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫כן?‬ ‫-אני באמת חושב שכדאי.‬
‫אני עומד על כך.‬ ‫-אני יודע. אני לא חושב שזה רעיון טוב.‬
‫כי הוא אמר להם,‬ ‫הוא אפילו לא ידיד, הוא לא ממש מכיר אותה.‬
‫ואין לו מה להסתיר.‬ ‫אז קדימה. אז הוא יספר לכם.‬
‫בסדר, נמשיך.‬ ‫-כן, אוקיי.‬
‫אוקיי.‬
‫אוקיי, ג'יימי,‬
‫עברנו על צילומים שלך ושל קייטי‬ ‫ממצלמות האבטחה, מאתמול בלילה, אוקיי?‬
‫עברנו על צילומים ממצלמות המועצה,‬
‫עסקים מקומיים.‬
‫הצלחנו להרכיב ציר זמן של התנועות שלה‬
‫ושל התנועות שלך, אוקיי?‬
‫אז זה אתה, נכון? שם באמצע.‬
‫מדוז סקוור, 19:43.‬
‫אז זה אתה.‬
‫רואים שזה אתה.‬ ‫רואים את הסוודר שלך, את הג'ינס שלך,‬
‫את הנייקי אייר מקס שעליהן דיברנו.‬
‫ואלה שני החברים שלך, טומי,‬ ‫ואנחנו חושבים שראיין. אנחנו לא בטוחים.‬
‫היית איתם כשעה, ואז עזבת אותם.‬
‫ואז פשוט הסתובבת די הרבה זמן, נכון?‬
‫אנחנו רואים אותך כאן,‬ ‫ב"באטרד פלייס", בשעה 21:02.‬
‫רואים אותך כאן,‬ ‫עובר את הספרייה בשעה 21:17.‬
‫כאן רואים אותך בפינת שטלי, 21:43.‬ ‫זה אתה, נכון?‬
‫בכל התמונות. נכון?‬
‫כן.‬ ‫-יופי.‬
‫ואז קייטי מופיעה.‬
‫אנחנו לא רואים מתי ראית אותה,‬ ‫אבל אנחנו רואים אותך עוקב אחריה.‬
‫למה עקבת אחריה, ג'יימי?‬
‫אבא.‬
‫תענה על השאלה, בן.‬
‫אני לא…‬
‫היא חולפת על פני מעבר החציה‬ ‫ברחוב ברידג' 4, בשעה 21:46.‬
‫אפשר לראות את זה כאן.‬ ‫כולם רואים את זה, נכון?‬
‫ובשעה 21:47, באותו מקום,‬
‫אתה הולך באותו כיוון, ג'יימי.‬
‫אז עקבת אחריה. אשאל אותך שוב.‬
‫למה עקבת אחריה?‬ ‫-לא עקבתי.‬
‫היא ידעה שאתה עוקב אחריה?‬ ‫-לא עקבתי.‬
‫הייתה ביניכם איזושהי בעיה?‬
‫לא.‬ ‫-ג'יימי.‬
‫חבר…‬
‫זה לא ייעלם פתאום.‬
‫בטוח שאתה לא רוצה לספר לנו מה קרה?‬
‫אתה תצטרך לספר במוקדם או במאוחר.‬
‫לא עשיתי כלום.‬
‫אוקיי.‬
‫עכשיו אני אראה לך כמה סרטונים.‬
‫אלה צילומים שלך ושל קייטי‬ ‫מהחניון אתמול בערב,‬
‫שם התרחש העימות, אוקיי?‬
‫ג'יי…‬
‫מה?‬
‫ג'יי.‬
‫נראה לי שזה מספיק, אוקיי?‬
‫זה המצב.‬
‫איך הגעת הביתה‬ ‫בלי שאף אחד יראה אותך, ג'יימי?‬
‫זרקת את הבגדים שלך.‬
‫לא ראינו מתי זה קרה,‬ ‫אבל אנחנו יודעים שזה קרה.‬
‫השארת את הנעליים שלך.‬
‫יקרות מדי, נכון?‬
‫יהיה דם על הנעליים האלה, ג'יימי.‬
‫ועם הסרטון הזה כראיה…‬
‫זה לא נראה טוב.‬
‫אתה רוצה לתת לנו סיבה?‬
‫למה שתעשה דבר כזה?‬
‫ג'יימי…‬
‫אתה רוצה להסביר?‬
‫אתה רוצה להתנצל בפני אימא של קייטי?‬
‫שאיתה נאלצתי לדבר‬ ‫קצת אחרי חצות אתמול בלילה,‬
‫בזמן שהיא התייפחה על הרצפה‬ ‫כי הבת שלה מתה.‬
‫אתה רוצה להתנצל בפניה?‬
‫אני מפסיק את התשאול הזה‬ ‫בשעה 7:12. בואי נזוז.‬
‫אני אתן לכם רגע.‬
‫אבא?‬
‫מה עשית?‬
‫למה?‬
‫אבא, זה לא הייתי אני.‬
‫לא עשיתי כלום.‬
‫תרגום כתוביות: תמר פימה‬