ADOLESCENT
SEDM MĚSÍCŮ
VÝCHOVNÝ ÚSTAV STANDLING NÁVŠTĚVA
KLINICKÁ PSYCHOLOŽKA
Vy tu pracujete?
Jsem návštěva.
Jasně.
Fajn. Půjdete na chvilku sem?
Promiňte, jdu pozdě.
To je v pořádku. Viděl jsem vás na kamerách.
Už ho sem vedou.
Prý se tu s někým popral.
Odkud to víte?
Hlásili nám to.
- Bylo by dobré to vidět… - Je to podstatné? Pro váš posudek?
Ráda bych to viděla.
Dobře. Nahodím megaport.
Je to celkem tichý kluk.
Jestli je to podstatné.
Jestli je to, co si myslím a vidím, podstatné pro váš posudek.
A mám to.
- Jen modřiny a škrábance. - Četla jsem to.
- Obviňují se navzájem. - Já vím.
Jste tady popáté?
Ano.
Víte už, co napíšete do zprávy?
Vědět to, tak tu nejsem.
Ten druhý… Tomu druhému stačily tři návštěvy.
Už nic neříkejte.
Je důležité, abych nevěděla, co druhý psycholog říká,
dělá nebo si myslí.
Jde o to, posoudit věc správně, ne nejrychleji.
- Promiňte, jsem idiot. - Ne, tak jsem… Takhle prostě pracuju.
Dobře, Jamie je na místě. Doprovodím vás tam.
Potřebuju horkou čokoládu z automatu.
Já vím.
Nechte mě!
Ne! Nechte mě!
Jo jo, ve sklepě tu máme mučírnu.
Schválila ji vláda. Je strašně tajná.
Copak je to?
Má rád horkou čokoládu s marshmallow.
Asi to myslíte fakt vážně. To vidím poprvé.
VĚŘ SNŮM
To byl asi Mark.
Je celý popálený od topení, chudák.
Ale proč je tady, to nevím.
Není tak slavný jako váš Jamie.
- No tak, tempo! - Dva z nás tam už jdou.
Tak jo. Víte, kde budu.
- Dobrý den. - Dobrý.
- Ahoj, Jamie. - Dobrý den.
- Když tak jsme tady. - Ano.
- To platí i pro tebe. - Jo.
Budeme se dívat, jasný?
Horká čokoláda.
S něčím navrch?
Nešetřila jsem.
Vzpomněla jste si. Děkuju.
A nechala jsem ti půlku sendviče, kdybys měl hlad.
- S čím je? - Se sýrem a nakládanou zeleninou.
Bez rajčat?
Rajčata se k tomu moc nehodí.
Bez salátu?
To že bych ti udělala?
Bez rajčat, bez salátu. Jen sýr a zeleninka.
- Chceš ho? Nebo si ho nechám. - Ne, vezmu si ho.
S tou zeleninkou nevím, ale dám si ho.
- Dělala jste ho vy? - Ano.
- Děláte si sendviče sama? - Přijde ti to divné?
Ne. Máma je dělá taky.
Tak to jsme dvě.
Je dobrá.
Trošku horká.
To mi nevadí.
- Vypadáš líp než minule. - A to znamená co?
Celkem se ti vrátila barva.
- Mluvíte jak nějaká babička. - Vážně?
„Vrátila se ti barva. Zas tak zle ti nebylo.“
Dobrá imitace.
Ne.
Vídáš se s prarodiči často?
V poslední době ne.
Ne, myslím před tímhle.
Jo, občas.
Z tátovy strany. Máma s rodiči nevycházela.
Jo, o tom jsme mluvili.
No a jací jsou rodiče tvého táty?
Já nevím. Jako on.
Co to znamená?
Mají rádi věci po svém. „Není omáčka? To je ale škoda.“
Nebo: „Rád k večeři přikusuju skrojek, Amando.“
Skrojek čeho?
Chleba.
- Jste nóbl, že jo? - Ne, jen jsem odjinud než ty.
Jak říkáte chlebu, jestli neříkáte skrojek?
Chleba?
Jste nóbl.
Když ti to udělá radost, tak jo.
Jak říkáte dědečkovi? Vsadím se, že „děde“.
- To teda ne. - Nevěřím.
Říkám mu „douda“.
Cože?
Vážně?
- Vážně. - Ty jo.
- Ježíši, to jsem ještě neslyšel. - Vlastně nevím proč.
Možná chtěl, abych mu tak říkala. Už nevím.
Bože, jste vážně nóbl.
Nezkusíš ten sendvič?
Dám si ho potom. Kvůli té… zelenině.
- Nesnáším ji. - Nesnášíš ji?
- Tak to jsem vážně zvorala. - Jo.
Jasně.
Můžeme si popovídat o tobě?
Děda se tátovi hodně podobá, viď?
Jo, nevím.
Jenom říkají podobné věci, nebo i dělají věci podobně?
Jaký je tvůj táta a ten jeho?
Prostě chlapi.
Aha. Bylo by výstižné říct „chlapský“?
Řekla jste to vy.
Když slyším „chlapský“, představím si, že umí ledacos opravit.
Rádi něco vyrábějí.
Mají rádi sport.
Rádi chodí do hospody.
Jo.
Do hospody nechodí, ale jo.
Táta nechodí do hospody?
Nechodí.
Na rozdíl od doudy.
- To mi nezapomeneš, že ne? - Ne.
Takže do hospody zajde spíš děda?
Já nevím.
- Už k nám tolik nechodí. - Jak často chodí?
Tak každou druhou neděli.
Někdy v týdnu, když pracuje máma i táta, ale spíš chodí babička.
O prázdninách častějc.
- Jednou jsme jeli na Tenerife. - Na prázdniny?
Ne, sklízet banány.
- Jasně že na prázdniny. - Dobře.
Asi jsem ještě neslyšela, že by někdo takhle smečoval se sklizní banánů.
Druhá věc, která mě napadne, když slyším slovo „chlapský“,
je to, jak chlapáci…
Začalo to tím, že jste mluvila jako babička.
Cože?
Že jsem řekl, že mluvíte jako babička.
A pak jste přešla na chlapáky.
Ano.
Na první návštěvě jste měla fakt otázky.
„Je to tak, Jamie? Víš, jestli je to špatně?“
Teďka jenom blábolíte.
Doufám, že ne.
Blábolíte, protože poprvé to bylo samé
„Když dospělé morče sežere mládě, je to normální?“
A teď: „Jak říkáš chlebu?“
- Zajímá mě to. - Podle mě je to lest.
Lest? Jaká lest?
Táta je normální.
Jasný?
Dobře. Já vím.
Mluvíte o něm.
Není to potřeba.
Fajn, jestli to tak cítíš. Já tě ale obelstít nechci.
- A teď jsem vás nakrknul. - Ne.
Ukážete mi poznámky? Co jste o mně napsala?
- Já něco píšu? - Něco určitě.
Ano.
Ukážete mi, co jste si napsala?
Samozřejmě že ne.
- Právníci říkají, že pro nás děláte. - To neříkají.
Když jsi to tvrdil posledně, ptala jsem se jich.
Mluvíte s nimi?
Pracuju pro váš tým, ale ne pro tebe.
- Co jim říkáte? - Píšu nezávislou…
Co říkají oni vám?
…nezávislou zprávu o trestném činu před vynesením rozsudku,
kterou si přečte soudce, aby porozuměl tobě
a tomu, jestli rozumíš obvinění. Ano?
Chci jediné, Jamie. Mluvit s tebou. A abys ty mluvil se mnou.
Ano, položila jsem i prosté otázky, ale myslím…
Nudím tě?
- Ne. - Dobře.
Myslím, že jsi tak jako všichni ostatní
natolik složitý, že na to prosté otázky nestačí.
Minule jsme si hezky popovídali. Zkusíme to zas?
O čem jsme mluvili?
O tvých kamarádech, sestře, mámě.
- Nic jsem o nich neříkal. - Ale ano.
A co k nim cítíš. Co si o tobě máma podle tebe myslí.
- Chcete mluvit o tátovi? - Chci mluvit o spoustě věcí.
Můžu ti přečíst otázky, které jsem dneska chtěla probrat.
Dobře, jo.
Dobře. Chtěla jsem se pobavit o té rvačce.
- To nic nebylo. - Zajímá mě, proč k ní došlo.
- On mě praštil první. - Proč?
Protože jsme se chytli. To je jedno. Nebyla to opravdová rvačka.
- Není to zajímavé? - Není.
Tak jo, pojďme dál.
- Takže teď rozhoduju já? - Možná.
Taky jsem si napsala, že chci mluvit o tom, jaké to je, být muž.
Chcete péro a koule, že jo?
Zajímá mě, jaké to je, být muž. Pro tebe.
Já nevím.
To je moc velká otázka, co?
Ta rvačka je zas moc malá otázka.
Proto je užitečnější, když uvidím, kam se rozhovor ubírá,
a nasměruju ho k otázce, jak vnímáš třeba tátu nebo dědu.
Za jaké muže je považuješ.
Místo abych řekla: „Pověz, Jamie, co myslíš, jaké to je, být muž?“
„Pověz, Jamie, jaké to je, být muž?“
To není lest.
Je to jen konverzace.
Takže nevadí, když si popovídáme o tvém tátovi?
Ukážete mi poznámky? Co jste napsala a jak?
Ne.
O tomhle nerozhoduješ.
Má táta svou práci rád?
Opravuje záchody. Co myslíte?
Tvrdě maká.
Od rána do noci. Nejlepší peníze jsou za akutní výjezdy.
Je vtipný?
Někdy.
Milující?
- Ne, to je divný. - Rozčiluje se?
Asi jo.
Jak moc se rozčiluje?
Nikdy mě neuhodil.
Dobře, pokračuj.
Jak jako?
- O tohle jde? - Proč říkáš, že se rozčiluje?
Občas se naštve. Jako všichni.
Dobře, v pořádku. Prostě se normálně rozčiluje.
No, jednou zbořil kůlnu, to se pořádně vytočil, ale…
To je maximum.
Bál ses?
Ne, tehdy mi to přišlo celkem vtipný.
Lise taky. Pak nás máma poslala nahoru.
Většinou takový není.
Skoro nikdy.
Co dělá, když není v práci?
Jako kdybyste ho zkoušela.
Ne, jen mě zajímá, jak ho vnímáš.
Je pro tebe důležitý. Byl tvůj opatrovník.
Jo, protože… nesoudí.
Je hodný.
To je dobré vědět.
Co dělá, když není v práci?
Má rád všechny sporty.
Podle mámy by s ním byla zábava sledovat i kroket.
Díval by ses s ním?
Ne, to pro mě není.
Sport tě nebere?
- Ne. - Žádný?
No, žádný mi moc nejde, ale…
Jsem mistr v ulejvání z těláku.
Jak to děláš?
Bolí mě hlava. Mám zraněnou nohu.
Bolí mě břicho.
„Točí se mi hlava. Můžu si sednout?“ Takhle.
Co na to říkal… říká táta?
Ten… Ten to ne…
Ten to neví.
Věděl, že na sport nejsem a tak.
Chodil jsem… Bral mě na fotbal.
Jako…
Na sobotní zápas.
A taky mě…
Povzbuzoval a vůbec, ale…
Ale když jsem to posral, tak se…
Tak se díval jinam.
Dělal, že to neviděl?
Možná. Nebo…
Možná jenom nechtěl, abych viděl, že se tváří…
smutně.
Smutně?
Já nevím.
Že se stydí.
Jak bylo tobě, když jsi viděl, že se stydí?
- Máte říct, že se nestyděl. - Vážně?
Jo.
Máte říct: „Určitě se nestyděl. To se ti určitě jen zdálo.
To si vážně myslíš? Za svoje dítě by se nestyděl.“
- Říkal ti to někdo jiný? - Tak se to přece říká.
Není to lhaní?
Ne.
Nevím. Lhaní nemám rád.
Mě taky sport ve škole nebavil.
No ale vám šly zase jiné věci, ne?
Proč myslíš?
Vypadáte tak a jste…
A jste chytrá, tak…
Měl jsi pocit, že tobě nic jiného nejde?
Ne. Bylo mi to jedno.
- To musí být těžké, když to tak máš. - Ne.
Přemýšlí tak asi většina lidí.
Myslí si, že jim nic nejde?
Většinou to tak je.
Má ten pocit i sestra?
Ne.
Lisa je chytrá.
A táta?
Nevím.
Ale máma ho má.
Máma si myslí, že jí nic nejde?
Umí upéct maso, ale…
Musela byste se zeptat jí.
- Sešli jste se? - S tvou rodinou?
- Jo. - Mluvila jsem po telefonu s tátou.
- Jo? - Je to součást mého posudku.
Jak se má?
Dobře. Je smutný, že jsi tady. Víc říct nemůžu.
To je špatně.
Že jsem tady.
Můžu se na něco zeptat?
Samozřejmě.
- Můžete mě odsud dostat? - Obávám se, že s tím ti nepomůžu.
Proč mě nemohli dát do pořádnýho vězení?
- Nic vhodnějšího nebylo. - Ale blázinec?
- Je to výchovný ústav. - Výchovný?
Jak nás tu vychovávají?
Ostatní kluci pořád křičí.
Pohupujou se a ječí při Coronation Street.
Od začátku do konce.
Jeden kluk šílí, když vidí Steva McDonalda. Je to tu děs.
- Nic lepšího nebylo. - Ryan bude až do soudu doma.
Není obviněný ze závažného zločinu.
Obviněný. To je pořád dokola.
Kdybych to udělal, tak to chápu, ale já to neudělal…
- Jestli tomu dobře rozumím… - Odvezou mě kvůli soudu?
Ještě není rozhodnuto.
Víte, kde to bude? V Londýně? U nás?
Musíš si sednout, Jamie. Jestli si nesedneš…
Nevíte to, nebo mi to nechcete říct?
Není to rozhodnuté. Musíš si sednout.
Já nechci!
Tak tu diskusi budu muset ukončit.
- Možná to chci. - Opravdu?
Nakrklo by vás to. Musela byste jít a zas se vrátit.
Jamie, jestli si nesedneš…
Já si kurva sednout nechci!
Neříkejte mi, kdy si mám sednout!
Vy nerozhodujete o tom, co já kurva…
Dívejte se na mě!
Vy nerozhodujete, co já dělám ve svým životě.
Ať už to kurva ten váš mozeček pochopí!
Do prdele!
Všechno v pořádku?
- Bez problémů. - Kurva.
Jamie.
Křičel jsem. Omlouvám se.
- Nemám ho na chvíli odvést? - Ne, ale půjdu si dát čaj.
Můžu ještě horkou čokoládu?
- Jasně. - Nemusíte.
Jasně.
Dělá potíže, viďte?
Můžu k vašim monitorům?
- Není tam zvuk. - To nevadí. Můžu?
Jistě. Mi casa je vaše casa. Nebo jak se to říká.
- Až po vás. - Děkuju.
Co vidíte?
Co přesně sledujete? Řeč těla?
Zrovna o tom čtu knížku.
Dala mi ji sestra.
Víte,
lidi mají tajnosti.
Vám to říkat nemusím, ale…
mají strašně moc tajností.
Tělem možná říkají pravdu.
- Obličejem… - Ano, možná.
Já bych to dělat nemohl.
Já bych nemohla dělat to, co vy.
Chcete si to prohodit?
Jakou máte pracovní dobu? Jaký máte plat?
- Kolik máte dovolené? - Ne. Svou práci mám většinou ráda.
No,
já ji nesnáším.
Takže na tom asi jste líp.
Dobře.
Víc nepotřebuju.
Buď připraven!
- Rád jsem vám pomohl. - Děkuju.
Díky.
Nechcete, abych tu zůstal?
Ne, to rozhodně ne.
Takže Jamie, nejsem od policie. Nechci z tebe vylákat přiznání.
Chci to pochopit. Vím, že si myslíš, že tě chci obelstít.
To už je dávno.
Jsem tu jen proto, abych pochopila tvoje chápání.
A já chápu,
že potřebujete pochopit moje chápání.
Pokračujte.
Ptejte se.
Polepším se.
Dobře.
No, další věc, která mě napadá
ve vztahu ke slovu „chlapský“,
je, jaký mají chlapáci vztah k ženám.
- Už zase tohle? - Ano. Můžeme?
Jo.
Potřebujete pochopit moje chápání žen.
- Zapomněla jsem tu čokoládu. - To nic.
- Jdu pro ni. - Ne, jen se… posaďte, prosím.
V pohodě. Nezasloužím si ji.
Křičel jsem.
Ptejte se mě na muže, ženy, na cokoliv.
Určitě máš na muže a ženy názor.
Jak se táta chová k mámě?
- Zase hledáte na tátovi chyby? - Ne, to ne.
Táta je na mámu hodný.
Říkals, že zbořil kůlnu.
Jo, rozčilí se sám na sebe, ale nikdy ji neuhodil.
Mluví s jinými ženami?
- Co? - Je milý na jiné ženy?
Co? Ne.
Mámu má rád.
Ne, ptám se, jestli má nějaké kamarádky.
Ne, má za kamarády jenom kamarády.
Takže muže?
To je špatně? Co to znamená?
Ne, to není špatně.
Už o tátovi mluvit nechci.
- Jamie, jen se snažím pochopit… - Chápu.
Já vím, ale nic z tohohle s ním nemá nic společného.
Dobře, to je v pohodě.
- Máš ty nějaké kamarádky? - Ne.
Jako táta máš jenom kamarády?
Ten druhej cvokař má normálnější otázky.
- Dobře. - Víte jaký?
Nesmím to vědět.
Já jen tak.
Nesmím to vědět. Moje závěry musí být nezávislé.
Dobře, tak nic neřeknu.
Co si myslíš o ženách?
Líbí se mi.
Ale vyloženě se s nimi nekamarádíš.
Ale nejsem pičus.
- Přitahují tě ženy? - Jo, gay nejsem.
Víme, že přítelkyni nemáš.
Jo.
Ale asi jsem se neptala: chtěl bys přítelkyni?
Jo, kdo by nechtěl?
Kdybys ji měl, co bys s ní dělal?
Jak to myslíte?
Vzal bys ji někam? Jestli ano, kam bys ji vzal?
Do kina.
Na jaký film?
Na horor.
Na film od 15?
Kašlou na to. Člověk se tam dostane.
A po filmu, pak bys…
ji vzal na procházku, nebo rovnou domů?
Ne.
Rovnou domů ne.
Chtěl bys ji políbit?
Smíte se na tohle ptát?
V rodinné výchově o tom nemluvíte?
Co považuješ za normální,
pokud jde o sexuální chování v tvém věku k dívce či chlapci?
- Říkám, že nejsem gay. - A já neříkám, že jsi.
- Vážně mám odpovědět? - Ano, jestli můžeš.
Já nevím. Dotýkání, líbání.
Co myslíš dotýkáním?
Sahat na intimní místa.
Na hrudník?
- Jo. - Na zadek?
- Jo. - Na vulvu?
Na vagínu?
Nevím, možná.
- Spíš ne? - Možná.
Určitě se na tohle smíte ptát?
Takže myslíš, že je normální, aby se třináctiletý heterosexuální chlapec
dotýkal hrudníku dívky a jejího zadku?
Přes oblečení i pod ním?
Pod oblečením
možná.
Přes oblečení víceméně.
Já to dělal všechno.
Líbání a dotýkání.
Dobře.
A dvě holky mi ukázaly kozy. Hrudník.
Nemusíš používat můj jazyk.
Dotkl jsem se jich, takže…
Dobře.
Jedna z nich mi sáhla na pinďoura.
Přes kalhoty.
Dobře.
Asi se jí to líbilo.
A tobě?
Jasně že jo.
Ani ne.
Nelíbilo se ti to?
Já nevím.
Tady nejsou správné a špatné odpovědi.
To víš. Je to jen tvůj nejlepší pokus o pravdu.
Jo.
Nic takového se nestalo.
- Nedotkla se tě přes kalhoty? - Ne.
A ty dívky se před tebou nahoře svlékly?
Ne, ale…
- Ale viděl jsem fotky. - Viděl jsi porno?
Ne, porno ne.
Porno viděl každý.
Jen dvě holky z ročníku, co jsem znal. Znám.
Viděls fotky dvou holek z ročníku nahoře bez?
Jo.
Byly by rády, žes ty fotky viděl?
Viděli je všichni.
Byla Katie jednou z nich?
Cože?
- Jak to víte? - Jaký to byl pocit?
- Jak jste to uhodla? - Neuhodla. Zeptala jsem se.
Zajímá mě, jaké to bylo.
- Jako jestli se mi postavil? - Ptám se, jaké to bylo.
Líbilo se mi to. Můžeme takhle mluvit?
Jaký máš pocit, když se díváš na nahé fotky?
Jaký asi?
Jaký je to pocit, když se díváš na nahé fotky lidí, které znáš?
Já nevím. Dobrý.
Pocit moci?
- Dává ti to sílu? - Ne.
Je to divný.
Přitahovala tě Katie?
Nebyla můj typ.
Takže ne?
Byla docela…
bez urážky byla plochá, víte?
Jasně.
Říkali to všichni, co to viděli. Takže nejen já.
Ta fotka kolovala po škole. Přes Snapchat.
Byla tam jen ona.
Od pasu nahoru.
Nic víc.
Poslala to Nervovi, ten to poslal dál.
Proč to poslala Nervovi?
Nevím. Líbil se jí.
Takže ho chtěla zaujmout?
Asi jí o to řekl.
Další fotky už ale nedostane.
Ne. Je mrtvá.
Ne.
Nemyslel jsem od ní.
Od jiných holek.
Nikdo už mu fotku nepošle, protože si nedal bacha.
Pičus jeden.
Takže myslíš, že měl shromáždit fotky od více holek
a klukům je dát až pak?
Jo. Já nevím.
Proč jste takhle řekla: „Je mrtvá“?
Protože to tak je.
Ptala jsem se, jestli tě přitahují ženy.
Myslíš, že přitahuješ ty je?
Co je to za otázku?
Co myslíš? Myslíš, že přitahuješ holky?
Ne.
Jasně že ne.
Proč myslíš?
Protože jsem…
Jsem ošklivej.
Jaký z toho máš pocit?
- Neřeknete, že nejsem? - Na mém názoru nezáleží.
- Neříkáte to, co normální lidi. - A kdybych to řekla?
Nevím, proč neříkáte to, co ostatní.
Měla jsem ti tvrdit, že se táta nestyděl,
a měla bych ti odporovat teď, že nejsi ošklivý?
Já nevím.
Zajímá mě to, že se považuješ za ošklivého, Jamie.
Jo, jsem…
Jsem úžasnej.
Zajímá mě to,
protože to, co si myslíš, je pro mě důležitější než pravda.
Takže jaký máš pocit ohledně té ošklivosti?
Jak byste se cítila vy?
Neznáte to.
- Vy jste mega hezká. - O mě nejde, Jamie.
- Nepřipadáte si hezká? - Já tady nejsem ta zajímavá.
Takže nejste hezká? Jsem ošklivý?
Ani k jednomu jsem se nevyjádřila. A z dobrého důvodu.
- No jasně. - Chci pochopit tebe.
Pochopit moje chápání mýho chápání mýho chápání.
Ano.
S tím druhým je to víc v pohodě.
Ověřuje si to pohodovějc.
- Chtějí dva názory. - Jestli chápu, co jsem udělal.
Ne, běžte do hajzlu! To jsem kurva neřekl!
Vkládáte mi do pusy slova! Je to kurva jako past!
- Vy jste… - Hej, Jamie!
Co to bylo?
Hej?
Co to kurva bylo?
Dala jste mu signál jak nějaká královna!
Potřebuju, aby ses posadil.
Kurva.
Do prdele.
- Tak posadíš se? - Jdi do prdele!
Do prdele.
Kurva.
Už jsi skončil?
Fajn.
Tak já si teda dřepnu.
Spokojená?
Hej?
Tak co, odejdete teď?
Odejdete?
Chtěl bys?
Na mně to nezáleží, ne?
Jestli chceš, Jamie, tak půjdu.
Na jednom z předchozích sezení jsi řekl,
že máš kamarády, Tommyho a Ryana,
ale že se nepovažuješ za oblíbeného.
Jo.
Říkals, že vás šikanovali. Všechny tři.
Lidi jako vy rádi mluví o šikaně.
Tommymu prý říkají Diskontprd,
protože jeho máma nakupuje v diskontu.
Jo, ale není to pravda.
- A Ryan je podle nich hloupý. - Taky že je.
To je celkem pravda.
- Cítili jste se ostrakizovaní. - To jsou velký slova.
Říkals, že to občas bylo i fyzické.
Lidi na tebe plivali z oken třídy.
Podráželi ti nohy, strkali tě.
Jo.
- Nadávali ti, fyzicky tě týrali. - Jen mi podráželi nohy a plivali na mě.
Zajímá mě, proč máš účet na Instagramu.
Cože?
- Potřebuju ho. - Proč?
Abych viděl účty ostatních.
Jinak je nevidíte.
Jasně. Na Instagramu sleduješ spoustu žen. Modelky.
Jo.
Fotky tam dávat nemusíš. Proč to děláš?
Jako proč tam dáváš svoje fotky.
Nevím. To nesmím?
Smíš.
Ukazuješ, jak se s kluky máte, abys vzal šikanistům vítr z plachet?
Co? Ne.
Jak ti je dobře s rodinou?
To tam rozhodně nedávám.
To je tam jenom proto, že mě označí ségra.
Protože by se někomu mohla tvoje fotka líbit?
Navázal bys konverzaci, poznal kamaráda nebo holku.
Co? Ne. O co vám jde?
Katie tvoje fotky mnohokrát komentovala.
Jo.
Co… Co děláte?
Co je to?
Posuň se.
Napsala tohle.
Ne. Smíte se na to ptát?
- Souhlasil s těma otázkama Dillon? - Ano.
Ano. Na intimnosti se ptát můžu, Jamie.
Ale jestli je ti to nepříjemné nebo máš otázky,
tak jsou tady lidé, kteří ti můžou pomoct. Ano?
Tohle ti Katie napsala na Facebook.
Na Facebook?
Na Instagram.
Není vám nic?
Jste trochu rudá.
Vyděsil jsem vás tím křikem?
- Tohle ti napsala na Instagram. - Je mi 13.
Zas takový strach ze mě nejde.
- Řekneš mi, co je to za emotikony? - Trapný.
Bát se třináctiletýho kluka.
Ty bláho!
Co znamenají ty emotikony, Jamie?
Co znamenají ty fazole? Jsou to fazole, že?
Dělá, že patřím k jedné z těch skupin pravdy.
Z jakých skupin?
Z těch, co říkají, že nás ženy nechtějí a jsme jim ukradení.
- Patříš k nim? - Ne.
Ale víš, co říkají.
Jo, protože o tom všichni mluvili.
O incelech. Tak jsem se mrknul, ale nelíbilo se mi to.
A tímhle vším říkala, že jsi incel?
Jo.
Umíš je všechny vysvětlit?
Chceš lásku, nedostaneš ji.
Škrábe mě v krku.
Červená pilulka, explodující.
To samé jako červená pilulka.
A potom: „Je to pravidlo 80 : 20.“
Co je to pravidlo 80 : 20?
Že se osmdesáti procentům žen líbí dvacet procent mužů.
Podle mě v tomhle mají pravdu.
A spoustě lidí se její komentáře dost líbily.
Jo, přišlo jim to vtipný.
To ti muselo připadat kruté.
Asi jo.
Dělala to ještě někomu?
- Ne. - Proč to dělala tobě?
Protože… protože jsem ošklivý.
- Myslíš, že to dělala proto? - Asi jsem nejošklivější, takže…
Ohradil ses někdy?
- Jo. - Co jsi jí řekl?
Já nevím. „Nejsem takový, jak o mně říkáš,“ nebo…
Co ona na to?
Jenom…
Jenom se usmála, řekla: „Dobře,“
a odešla.
Nenapadlo tě to někomu říct?
- Na to už je pozdě, ne? - To muselo bolet.
Já ji nezabil.
Myslíte, že jo, protože jste viděla video. Těm už se nedá věřit.
Jsou to podvrhy.
- Já tě nesoudím. - Já ji nezabil.
Byla to mrcha. I vy to vidíte.
Měl jsem ji zabít, ale nezabil. Jen…
Jenom jsem…
Kdybyste se viděla.
Celá natěšená, že řeknu něco důležitýho.
Já jenom…
Po té fotce jsem ji pozval ven.
Řekl jsem, že mě mrzí, že jí to udělali.
Ukazovat všem její kozy. Hrudník.
Chtěl jsem, aby se mnou šla na pouť.
Víte,
myslel jsem, že je možná slabá nebo že…
Myslel jsem, že je možná slabá…
Všichni jí totiž říkali coura,
rozumíte, nebo prkno, tak jsem myslel, že když je tak slabá,
tak se jí třeba budu líbit.
To je chytrý, ne?
Pozvat ji ven, když ji ostatní neměli rádi?
Šel jsem k ní a řekl, že je mi to líto. Že Nerv je debil.
Zeptal jsem se, jestli nechce na pouť.
Díky slabosti byla dosažitelnější. Taková byla tvoje teorie?
Jo.
Říkals přece, že se ti nelíbila.
Je plochá, to je fakt, ale mně to nevadilo. To je v pohodě.
Vzal jsem si nejlepší tepláky a…
Ani nevím, proč vám to říkám, ale řekl jsem:
„Nechceš jít na pouť?“
Co ona na to?
Ona jenom…
Jenom se zasmála a řekla: „Tak zoufalá nejsem.“
A pak přišly ty emotikony?
Jo.
Takže na tebe zaútočila, protože ses opovážil ji pozvat na rande?
- Vaše slova. - Jsou nepřesná?
Podle vás je mrcha,
že jo?
Kvůli tomu všemu.
Je podle vás šikanistka a mrcha.
Byla to šikanistka a mrcha, že jo?
Jenže to je přesně ono, chápete?
Ten večer jsem se jí nedotkl.
Mohl jsem, ale nedotkl. Jenom…
Měl jsem nůž. Bála se, ale neudělal jsem to.
Mohl jsem se jí dotknout kdekoli. Chtěl jsem, ale nedotkl jsem se. Jen…
Většina kluků by se dotkla.
Tím pádem jsem lepší.
Nemyslíte?
Nemyslel jsem to vážně. Jsem unavený.
Moc mluvím, jsem unavený. Já jsem…
Já jsem tak strašně unavený.
Nezabil jsem ji.
Jamie, chápeš, co je to smrt?
- Cože? - Chápeš, co je to smrt?
Jo.
Chápeš, že Katie je pryč a nemůže se vrátit?
Já to neudělal.
Že cokoliv řekneš o její povaze…
- Nemyslím vážně, že je mrcha. - Cokoliv řekneš, je mrtvá.
Že ten, kdo ji zabil,
vyloučil možnost jejího dalšího života.
Nechtěl jsem o ní mluvit zle.
- Jenom mě neměla ráda. - Jamie, poslouchej. Rozumíš?
Jo, nejsem blb.
- Chápeš, že vražda je zločin? - Jo.
Chápeš, že když tě shledají vinným, půjdeš do ústavu?
- Kdo by to nevěděl? - Víš, kdo o tom rozhodne?
- Soudce. Porota. - Dobře.
Tohle je naše poslední sezení.
Cože?
- Doporučila bych ti… - Ne. Proč?
Využij tu všechny služby péče o duševní zdraví.
- Ne. Proč? - Prospěje ti to.
- Ne. - Myslím si, že ano.
A pak se vrátíte. Přijdete za mnou?
Bohužel mě potřebujou jinde.
- Takže hotovo, jo? Konec? - Doufám, že bereš má slova vážně.
- Díky za tvůj čas. - Díky za tvůj čas?
- Franku! Díky za tvou upřímnost. - Věříte, že jsem upřímný?
- Řeknete to soudci? - Myslím, že jsi mluvil upřímně.
- Ale já mám jen říct, jestli to chápeš. - No jasně.
- To není řádný rozloučení. - Ale je.
- Nevypadá to tak. - To stačí.
Ještě jsme neskončili.
- Ale ano. Díky, Franku. - Ne!
Můžu se na něco zeptat?
Ano.
Jsem vám sympatický?
- Byla jsem tu pracovně, Jamie. - Takže tak neuvažujete?
- Můj úkol je napsat posudek. - Protože vy mně jo.
Ne jako že mě přitahujete. Jako člověk.
- No tak. - Nejsem vám ani trochu sympatický?
Co si o mně teda myslíte?
- Rozhodněte se! - Bylo to velmi užitečné.
Neříkejte jim, že jsem to udělal!
- Opovažte se! - No tak.
Nechte mě kurva! Opovažte se!
- Hej! - Kurva!
- Prosím! - Nejsem vám ani trochu sympatickej?
Jamie, no tak.
- Co si o mně myslíte? - Dobře.
Vyřiďte tátovi, že jsem v pohodě!
Vyřiďte, že jsem v pohodě!
- Vyřiďte to tátovi! - Uklidni se.
- Že jsem v pohodě. - Hej!
Vyřiďte, že jsem v pohodě!
Ach Bože.
Překlad titulků: Miroslav Pošta