ADOLESCENT
13 MĚSÍCŮ
Krásně to tu voní.
Máš přece narozeniny.
Ráda ti jednou za rok udělám komplet anglickou snídani.
Všechno nejlepší, starče.
Mám za muže starce.
- Zato ty mládneš, že jo? - To si piš, ty drzoune.
Beru speciální pilule.
Copak je to? Tmavá tlačenka?
- Přímo od řezníka. - To bych neměl.
Já vím, ale máš ji přece rád.
Tebe mám radši.
Když ti dělám smaženou snídani.
Ne. I o Vánocích, když máš podvazky a tak.
Hej!
Podvazky z toho vynech. Ještě se mi tady vzrušíš.
- Co když už jsem se vzrušil? - Jo.
- Možná potom. - No tak, stačí mi pět minut.
Pět minut ti nikdy nestačí.
- Pět minut nikdy. - Vstane nejdřív v poledne.
Na tátovy padesátiny určitě vstane dřív.
Potom. No tak, buď hodný. Jdi si prohlédnout přání k narozeninám.
Ty umíš zkazit zábavu.
Míchaný, nebo ztracený?
- Volský oko. - Umřeš mladej.
Umřu šťastnej.
Od táty a Jean.
Psala to Jean.
Pětilibrovka.
Za to dneska nedostaneš ani pivo.
To ne.
Krásný obrázek.
VŠECHNO NEJLEPŠÍ
Nakreslil tě jako fešáka.
- Dobrý, co? - Jo.
VŠECHNO NEJLEPŠÍ, TATI
Snaha se cení.
- Sakra, tati? Viděls dodávku? - Co?
- Tvoje dodávka. Viděls to? - Ne.
Já…
No do…
ÚCHYL
- Tati… - Sakra.
Je mi to líto.
- Nevím, co… - Ty za to nemůžeš.
- To jsou čuráci. - Hej, pozor na jazyk!
Promiň.
- Nevidělas něco, Eileen? - Ne, nic, Eddie.
- Nic jsi neviděla? - Bohužel. Ráno tu byl klid.
- Zavolej policii. - Myslíš? Už zas?
Říkal to. Zavolat, když se něco stane.
Dobře.
- Mrzí mě to. - Pojď sem. Ty za to nemůžeš.
To nic.
Všechno nejlepší.
Všichni jsou venku, co?
Neviděls někoho?
- Ne? - Neviděl.
- Nikdo nic neviděl? - Ne, bohužel.
Do prdele.
Trocha mýdla a vody to spraví.
Nevěřím, že jste nic neviděli.
- Kdy ses na auto díval naposled? - Když jsem večer zaparkoval.
V kolik?
Nevím. Nějak kolem osmé.
- Kolem osmé? - Kolem osmé.
Od osmi doteď.
„Úchyl“.
Moment.
Ú-CH-Y-L.
Jo, chápu.
No, já nevím. To mám rozhodnout já?
Možná myslí Jamieho, možná Eddieho.
Máme to vyfotit?
Nemusíte sem. Manžel to smeje. Máme to vyfotit?
Ne, promiňte, já čekat nebudu. Udělám vám tři fotky, jo?
A řeknu dceři, aby vám je poslala e-mailem, jo? Děkuju moc.
Udělej tři fotky a pošli je Sam.
Mám ji v kontaktech.
To jsou hajzlové.
Hej.
- Jen klid. - Máš narozeniny.
Jo, to ale nemohli vědět, ne? Jen klid.
Mysli na Lisu.
Tak už vím, co mám dělat.
Já ti neříkám, co máš dělat.
Jen říkám, ať na ni nezapomínáme, jo?
Eddie, už toho mám dost.
Lásko, nezačínej. Nic neříkej.
- A co říkám? - Ty víš, co říkáš.
A já říkám ne. O tomhle mluvit nebudeme.
Už ne, lásko.
Jo?
Už jsme to řešili.
Za měsíc má soud. Všichni se budou koukat.
Jo, ale ne na nás. Že jo?
Bude přece za zástěnou. Vždyť ho schovávají.
Jo, a vážně jim to jde.
Chrání ho. Všechno jsme to probrali s právníky.
Tohle lepší nebude.
- Máma říká, že ti sežene práci. - To já ale nepotřebuju.
Proč by mi měla shánět práci?
Hej! Mám práci tady. Kluci jsou na mně závislí.
Já vím, ale…
Lásko, má přece školu, ne?
Chceš ji vzít ze školy?
Chceš kurva zničit život i jí? Hej!
Návratem do Liverpoolu se to spraví?
Věř mi, že to bude desetkrát horší, a ty to kurva víš.
Víš to, lásko. Víš, že to bude horší.
Nic jsme přece neprovedli.
Provedli jsme něco? Ne.
Ne, takže žádný stěhování nebude. Nebude, Mand. Tečka.
- Sakra. - To nic.
Já to… Omlouvám se.
Omlouvám se. Utřu to.
- Tati? - Co ty tady děláš?
Nemáš poslouchat.
Neboj, já to uklidím.
Poslalas ten e-mail?
Jo.
- Tady máš telefon. - Díky.
Komu píšeš?
Billymu.
Aha. A jak to jde?
Nebuď zvědavá.
Je táta v pohodě?
Jo, v pohodě.
Jen mu dávám prostor, protože tak já to dělám.
Tu dodávku miluje.
Nemiluje ji. Je to jen dodávka.
Já nevím, já…
Podle mě na to mýdlová voda nestačí.
Já o barvách nic nevím. Ty jo?
- Máš vztek, co? - Ne, nemám.
Nemám.
Já… jenom nechápu, kdo má být ten úchyl.
Je mu 13. Ty debilové asi ani nevědí, co to znamená.
Určitě tím nemyslí tátu a já… Jamie, ten ne…
On…
Tuhle jsem se ocitla v jeho pokoji, s vysavačem.
Jo?
Nevěděla jsem, co mám dělat.
Já tam nemůžu.
- To je dobrý. - Jo.
Stará se o tebe Billy?
Mami, Billy se o mě nestará. Už to neříkej.
Umím se o sebe postarat sama. Starám se o sebe sama.
Víš, nikdo…
Nikdo mi na skříňku nenapsal „úchyl“, takže dobrý.
- Dobře. - Mand, kde je velká houba?
Pod dřezem.
- Není, nemůžu ji najít. - Pořádně se podívej.
Dívám se!
Dobře, hned tam budu. Půjdu tátovi pomoct.
Dáš si čaj?
Ne, díky.
Dobře. Mám tě ráda.
Já tebe taky.
- Našels ji? - Jo.
- Dáš si čaj? - Ne, dík.
- Máš se, Eileen? - Jo, Eddie, díky.
- Nechceš židli? - Ne.
- Ať nemusíš stát. - Ne, dobrý.
- Nedáš si čaj? - Ne, díky.
Můžeš si dát i narozeninový dort.
Ne? Tak jdi do hajzlu, ty krávo jedna vlezlá.
Zdarec, úchyle!
Hej? Hej!
- Hej! - Čau, úchyle!
To jste tam nastříkali vy?
Přiznejte se!
Úchyl!
Tak jo. Promiň, lásko. Pozor. Promiň.
- Nejde to dolů. - Ne?
Ne.
- Nezkusíš bělidlo? - To nepomůže.
- Promiň. - To nic.
- Budeme muset do Wainwrights. - Teď?
- Jo, teď. Musíme jet. - Proč?
Musím to dostat dolů. Nemůžu přece…
Copak můžu jet k zákazníkům s tímhle na autě? Co?
- Můžu? Nemůžu. - Já vím, ale…
Tak pojď. Budeme hned zpátky. Pojď, jedem. Liso!
- Liso, pojď dolů. - Co?
Vem si bundu. Jedeme do Wainwrights.
- Nemůžu tu zůstat? - Tady zůstat nemůžeš.
Byli tu vandalové.
Kdo ví, co udělají příště? Samotnou tě tu nenechám.
Proč mám jet taky?
- Protože tě o to žádám! - Eddie, dělám snídani.
Holky, prosím! Udělejte mi laskavost.
Prosím, pomoz mi. Já se snažím.
Dobře. Jo, pojedeme všichni.
- Jo? - A ten den si užijeme.
Co?
- Ten den si užijeme. - Dobře.
- Jo. - Den si užijeme.
- Vypnu to. - Mám narozeniny, že jo? Co?
Ten den si užijeme.
Výprava do Wainwrights je narozeninový zážitek?
Jo, pro mě jo.
Jako kluk jsem měl velký kulový. Buď ráda za to, co máš.
Nedostal jsem ani mandarinku. Tak nasedat.
- Zamkni pořádně, lásko. - Zamkla jsem.
Pohlídej nám dům, Eileen, jo?
Samozřejmě.
- Jo? - Jasně.
Určitě napiš sousedské hlídce.
Eddie.
Jo, jen můj názor.
Jo.
- Je přilepená k plotu. - Čau!
Bába jedna zvědavá.
Tak jo. Ten den si užijeme, jo? Co?
- Jo. - Tak jsi to říkala, ne?
Liso, pusť nějakou hudbu. Něco pěknýho s basovou linkou.
Jak to myslíš?
Dobrá muzika má vždycky dobrou basovou linku.
Chápeš? Potřebuješ dobrou baskytaru.
Žádný brnky brnk nebo to tvoje nemožný drum and bass.
Ať se zakousnu do pořádný basový linky.
Meleš takový blbiny.
A ještě něco.
Až se vrátíme z Wainwrights, vyrazíme na výlet.
- Na výlet? - Jo, vyrazíme na výlet.
Na rodinný výlet.
A co na tom rodinném výletu chceš dělat?
Já nevím.
- Vylézt na kopec. - Na kopec?
Jo. A půjdeme do zoo.
Já do zoo nejdu. Je mi skoro 18.
- Tak si půjdeme zabruslit. - Ty a bruslit?
Jo. Co bych nemohl bruslit?
- Dobře, půjdeme do kina. - Jo, to bych brala.
- Jestli někam musím, beru to. - Jo?
- Jo. - Kino?
- Jo. - Tak jo, super, takže kino.
- Mand, chceš do kina? - Jo.
Jo? Dobře. Podívej se na net, co dávaj.
Co to do tebe vjelo?
Nic do mě nevjelo, lásko.
Jenom…
mě zajímá, jak vyřešit…
- …dnešní problém. - …vyřešit dnešní problém.
A já ti pomáhám.
Děkuju.
Vyřešit dnešní problém?
- To říká terapeutka. - A co řešíme?
Nic.
Jenom si myslím, že by bylo fajn jít do kina.
Jo, nejdřív se ale nasnídáme.
Jo.
Dělá mi anglickou snídani. S tmavou tlačenkou a tak.
S tlačenkou?
Koupila jsem ji pro tátu.
- Víš, že umřeš mladý? - Přesně to jsem říkala.
A dám si topinku.
Mám na ni vynikající chleba.
Tvoje máma je úžasná ženská.
No nepovídej.
- Hej! - Promiň.
Tak jo, vyřízeno. Ten den si užijeme, vážení.
Přijedeme tam, koupíme ty věci,
zpátky do baráku,
s Lisou sundáme tu barvu, ty uděláš snídani,
všichni se převlékneme, půjdeme do kina a dáme si obří kýbl popcornu.
- Jo. - Nemůžeme k Číňanům?
- Jo, můžeme. - Jo!
Jo, co chceš?
Chci všechno.
- Všechno? - Jo, mám hlad jak vlk.
Tak jo.
V kině jsem nebyla strašně dlouho.
- Jo. - Už máš nějakou písničku?
Nevím. Fakt nevím, v čem je basa.
Dej tam…
Napiš tam: „A-ha.“
Jako „a-ha“.
„Take on Me“.
- Co? To basovou linku nemá. - Má!
- Nemá. - Má!
- Ani neměli basáka. - Měli. Påla.
- Koho? - Påla.
Hrál na basu. Uměl hrát na bicí a na všechno.
- Určitě? - Určitě. Byla jsem ve fanklubu.
Panebože.
- No jo vlastně. - Jo.
Máma měla na zdi jejich plakáty. Měla placky, šály.
- Ty placky byly super. - Tos mi nikdy neřekla. Nikdy.
Víš, před lety, na začátku,
když jsme spolu začínali chodit, byli jsme na školní diskotéce
a rozhodl ses mě vyzkoušet.
- To ne. - Ale jo.
Nebyla to zkouška, fakt ne.
Táta si vzal nemožnou růžovou paruku.
Všichni se smáli, ale táta si jich nevšímal.
Ta paruka se mi líbila. Ta paruka byla boží.
Večer už celkem pokročil, ale ještě nikdo netancoval.
Kolik nám bylo? Tak 13?
- Byli jsme ve třeťáku. - To je teď 9. třída.
Dýdžeje dělal náš učitel zeměpisu.
- Plešoun. - Jo, Plešoun.
Začínal být zoufalý.
Nikdo netancoval, protože se všichni styděli.
- Hitparády tenkrát válcovalo A-ha. - Jo.
A táta… To bylo na hlavu.
Začal sám uprostřed parketu tancovat.
- Ne, tak to nebylo. - Bylo.
Ne, Barnesy byl super učitel, ale jako dýdžej stál za prd.
Jenom jsem mu chtěl pomoct, nic víc.
A všichni tam stáli a mohli se z táty potrhat smíchy.
- Nesmáli se. - Smáli.
Nikdo se nesmál. Obdivovali, jak tančím severní soul.
- Severní soul? - Jo.
- Je to tohle? - Tancoval jsem skvěle.
- To jo. - Však víš.
Ale potom…
Začal klouzat a plout po celém parketu.
Jo, ale řekni proč. Řekni jí proč.
- Proč? - Ne, řekni, jak to bylo.
Měl jsem červeno-bílé bowlingové boty…
Kecáš.
Z obchodu charity, ladily s tou parukou. Že jo?
Ale netušil jsem, že ta podrážka neskutečně klouže.
- Byly na bowling! - Strašně klouzaly.
No takže…
Klouzal, smekal se,
udělal roznožku a rozplácnul se o zem.
Ty kráso.
A pak vstal.
Praštil se do nosu.
Z obličeje mu crčela krev,
všichni se mohli počůrat smíchy.
A pak povídá: „Teče mi krev.“
Celé roky to na tebe všichni ve škole volali, že jo?
Křičeli: „Teče mi krev.“
- Debilní boty. - Bylo to ale vtipný, Ede.
To jsem rád, že ti to tak přišlo.
Zbožňovala jsem je všechny. Udělala bych pro ně cokoliv.
Jasně. Udělala by pro ně cokoliv.
Kdyby bylo po jejím, tak bys vypadala úplně jinak.
Jako jeden z nich…
Měla bys norskej ciferník. Víš, co myslím?
Vypadala bys jak Erling Haaland nebo tak nějak.
- Už bude to místo, kde jsi uklouzl. - Pamatuješ si ho?
It’s no better to be safe than sorry.
„Mně teče krev!“
…on me!
Take on me!
Take me on!
Zbytek večera jsme jen tak spolu seděli.
V těch botách se tancovat nedalo.
Pak jsi se mnou šel domů. Teda klouzal.
Máma s tátou na mě čekali.
Táta mu řekl: „Ty ses popral?“
A ty: „Tak nějak.“
Tvrďácky. „Tak nějak.“
- Pak jsi mi dala francouzáka. - Tati!
- Proboha. - Je to tak.
Tati, ne, přestaň!
Jo. Tehdy mi poprvé dala francla.
- Tati! - Na to nezapomenu.
- S jazykem a vůbec. - Tati!
- Spolkla jsi mi mandle. - Tati!
No, možná jo.
Ale skvěle ti jde držet se za ruce.
- Vezmeme se za ruce? - Jo.
- Ne. - Proč ne?
- Ne. - Uvedeme dcerunku do rozpaků, že jo?
- Ne, prostě nechci. - Jak to?
Máš mít radost. Zrodila ses z lásky.
Tati, přestaň.
- Dítě zrozené z okouzlení a květů růží. - Ne!
Jo, naše dítě lásky.
No tak.
- Dítě stvořené z duhy… - Tati!
…pampelišek a narcisů.
Jo, tak jo.
Jste tak nedospělí. Oba.
Jak děti.
- Takže co přesně sháníme? - Zahrada v jednom květu.
Využijte naší…
Já nevím. Něco na odstranění barvy.
Sejdeme se tady, jo?
Co máme zatím dělat?
Nevím. Utratit nějakou tu libru. To umíte, ne?
- Jo, paráda. - To umíme.
Pojď, utratíme nějakou tu libru.
Prosím vás.
- Dobrý den. - Dobrej.
Někdo mi posprejoval dodávku. Nevíte, jak to mám sundat?
Jasně.
S tím vám neporadím, ale možná bude vědět kolega.
Quinte?
Kam zmizel? Quinte?
- Jo, těmhle věcem rozumí. - Dobře.
- Čau. - Čau.
Tady pánovi někdo posprejoval dodávku. Chce to dostat dolů.
Zkoušel jste vodu s mýdlem?
Jo, bylo to k ničemu.
Máte pořádnou hadici?
- Dělal jsem to houbou. - Jasně. Musíte to vzít hadicí.
A pak ředidlo nebo silný alkohol.
Stačí vodka. Isopropanol je lepší.
Utěrka z mikrovlákna a krouživé pohyby.
Co je to?
Prodáváme je.
- Pojďte se mnou. - Díky.
Takže krouživé pohyby utěrkou.
A modlete se. Víc se toho udělat nedá.
Modlit se? Ta utěrka to nesundá?
No, asi tam toho trochu zůstane.
Jestli nemá nic zůstat, musíte to přelakovat.
Co tam máte?
Tag?
Bože, puberťáci. Můžou za to rodiče.
Ukázal byste mi, kde máte modrou barvu?
No, jestli je to barva, bude se to muset přelakovat.
To si nemůžu dovolit. Ukažte mi, kde máte modrou barvu.
Stačí mi jakákoliv barva, může být i jiná.
- Hlavně to musí pryč. - Jo. Zrovna mi došlo, kdo jste.
Viděl jsem vaše fotky na Facebooku.
- Ukážete mi, kde je ta barva? - Jo, tudy.
- Nechtěl jsem vás uvést do rozpaků. - V pohodě.
Já jen že…
Jsem na vaší straně.
Na straně vašeho syna.
Protože to neudělal, že ne? Teda…
Ono i ty bodné rány, kde údajně byly bodné rány,
tak v těch místech jsou kosti.
Když si někdo něco vymýšlí, tak ať to anatomicky sedí.
Víte, co myslím?
Navíc…
Viděl jsem její fotky.
Máte moji podporu…
- Ukážete mi tu barvu? - Promiňte.
- Chci jen tu barvu. - Jasně…
Sežeňte mu dobrého právníka.
Zkuste crowdfunding, lidí vás podpoří.
Tady je ta barva.
Dobrý den, můžu vám nějak pomoct?
Tati.
Představ si,
lidi sem asi opravdu chodí za zábavou.
Byla jsem v části, kde měli duše na kola nebo tak něco,
fakt nuda, ale stál tam takovej týpek
a usmíval se pro sebe. Bylo to fakt divný.
Měla jsem si to vyfotit, protože to bylo…
Další, prosím.
- Ještě něco? - Ne, díky.
- Nabídnu vám zákaznickou kartu? - Ne, děkuju.
Ne? Dobře. Poprosím 34,99.
- Tati, v pohodě? - Účtenku?
Ne, díky. Jo, jsem v pohodě.
Jenom mám trochu hlad, nic víc.
Dobře.
- Mám krásnou kytku. No není krásná? - Pěkná.
Asi po mně koukal jeden chlap v pneumatikách.
Musíme říct Jane, ať sem vyrazí. Někoho tu sbalí jedna dvě.
Co je?
Že je to on?
- Kdo? - Sleduje mě?
Ty si ale dovolujou. Má mě snad za debila?
- Eddie! - Do prdele!
- Pojď sem, ty sráči! - Eddie!
Pojď sem. Vstávej, kurva!
- Eddie! - Udělals to ty?
- Co? - Udělals to ty?
- Jenom jsme se smáli. - Jenže to není vtipný. Co?
Je to vtipný? Neusmívej se, protože z tebe ten úsměv vymlátím.
Opovaž se!
Poslouchej mě. Vstávej!
- Poslouchej mě! - Dobře!
- To se lidem nedělá. Rozumíš? - Jo.
Neumíš si kurva přestavit, co jsem si zažil. Nesměj se mi.
Nesměj se mi.
Dělej, vodpal.
Nepřibližuj se k mojí rodině.
- Dělej, pospěš si. - Fredo.
Vem si i to posraný kolo!
- Dělej. - Počkej.
Co to děláš?
Eddie!
Eddie, neblbni.
Eddie, prosím. Pojď si nastoupit. Můžeme jet domů?
Dej mi tu kytku.
Dej mi tu kytku. Dej mi tu tašku.
Dej mi tu tašku. Dej mi ji.
Pojďte, holky. Běžte z druhé strany.
- Ukliďte si to. - Cože?
Ukliďte to.
- Ne. - Děláte nepořádek.
- Zaplatil jsem. - Musíte to uklidit.
- Smůla. - Eddie!
- Je to natočené… - Drž hubu, ty čuráku!
- Drž hubu a zalez! - Je to natočené.
- Nastup si! - I ten tvůj kolega, pičusi ujetej!
Tati, mám to vzít?
Můžeš.
- Volá vám… - …Jamie Miller…
…z výchovného ústavu Standling.
Tato osoba je momentálně ve vězení v Anglii nebo Walesu.
Hovory se nahrávají a mohou je poslouchat pracovníci zařízení.
Nechcete-li hovor přijmout, zavěste prosím.
Tati?
Ahoj, chlapče.
Přeju ti všechno nejlepší.
Díky, kámo.
Díky, že voláš.
Přišlo ti moje přání?
Jo, přišlo.
To jsi kreslil ty?
Jo, já.
Myslel jsem si to.
Říkal jsem to mámě, fakt se mi líbilo.
Zapomněl jsem, jak rád jsi kreslil.
Jo, proto jsem zase začal.
Je všechno v pohodě?
Už se to tam všechno uklidnilo?
Jo, pohoda.
Knihovnice je v pohodě, ale…
Na dvoře mě trochu otravujou, ale to nic není.
Víš, co máš dělat, že jo?
Jo, mám si s kým promluvit.
Dobře.
No a co dneska děláš?
Za chvíli si dám snídani.
- Ty jsi ještě nesnídal? - Ne.
Ne, ještě ne. Máme plný ruce práce.
Asi dneska půjdeme do kina.
A Lisa chce k Číňaňům.
Na kung-pao s krevetama?
Jo, víš, co si dáváme.
Dostals pěkné dárky?
Ne, ještě ne. Dárky ještě nebyly, Jayi.
- Tati? - No?
Já…
Vím, že dneska se to nehodí,
ale je to čerstvý, chápeš, a…
Co se stalo, chlapče?
To je jedno, že mám narozky. Co se děje?
No…
jak se to všechno blíží,
uvažoval jsem o tom a…
Na otázku viny odpovím jinak.
Haló?
Tati, já…
Omlouvám se, ale přiznám vinu.
Ahoj, synku. My jsme tu taky.
Ahoj, Jayi.
Co?
Aha.
Už vám tam vaří líp, miláčku?
Jo, vaří.
Myslel jsem, že mluvím jen s tátou.
Psala jsem jim, jaké máš intolerance.
To je v pohodě.
Furt chodíš tolik do fitka?
Jen když mi to dovolí.
Bude z tebe kulturista.
Ne, to zas ne.
No nic, já budu končit, protože tu čekají další lidi.
Dobře, synku.
Jako vždycky na konci týdne, jo?
Super.
- Tati? - No?
Já se…
Já se omlouvám.
A všechno nejlepší.
Děku…
Pojďte tudy.
Pozor na tu barvu.
Bude v pohodě?
Bude. Tak pojď.
Pojď.
Copak se stalo?
Děti, že jo?
Jdi do hajzlu, Eileen.
Pořádně ty okna neopravil.
Špatně je utěsnili. Že tu byl v noci průvan?
- To je to tričko ode mě? - Měl jsem to udělat sám.
Jo.
- Jo. - Moc ti sluší.
Na padesát vypadáš dobře.
Tak se na to kino vykašleme.
Ne, zrovna jsem se převlékl.
Nemusíme tam.
Ne, dobrý, můžeme jít.
To je dobrý.
- Určitě? - Jo.
Dík.
Přišlo mi, že zní líp než minulý týden.
- Ne? - Jo.
Možná to z něj díky tomu rozhodnutí trochu spadlo.
- Pamatuješ, co říkala Jenny? - Jo.
Jo. A není to tak.
Neuzavírám se před tebou. Vážně ne. Není to tak.
- Proč jsi takový? - Jaký, miláčku?
Byl jsi tam s ním ty.
Já ani to video neviděla.
Prosím, nechme toho.
Stává se z toho tvoje mantra, co?
„Nechme tohohle, nechme tamtoho.“
Můžeme už prosím nechat toho, že já jsem tam byl a ty ne?
- To jsem neřekla. - Tak co teda?
Tys tu nahrávku viděl, já ne.
Tohle nejsi ty.
Vyhrožuješ dětem, ničíš si dodávku…
Vím, že se zlobíš.
Ale když přizná vinu, asi to bude nejlepší.
Kdybys byl upřímný, viděl bys to taky.
Viděl jsem, co jsem viděl.
Nechtěl jsem tomu věřit.
A když jsem to uviděl…
Znám tě od doby, kdy jsi měl na tváři chmýří.
Musíme to zvládnout.
Co když to nejde?
Jenny říká, že když nám je…
Seru na to, co říká Jenny.
Není tady, nebo jo?
Byl pořád zavřený v pokoji.
Přišel domů, zabouchl dveře a běžel rovnou nahoru k počítači.
Vídala jsem, jak v jednu v noci svítí.
Zaklepala jsem a řekla:
„Jamie, neblbni, chlapče, zítra máš školu.“
Světlo zhaslo, ale on nikdy nic neřekl.
Nemohli jsme s tím nic udělat.
Dneska jsou přece takové všechny děti.
Nevíš, na co se u sebe v pokoji dívají.
Mohl se dívat třeba na porno. Víš, co myslím?
Třeba ten chlap, co mi vyskočil na telefonu.
Mlel o tom, jak se chovat k ženám, jak muži mají být muži a tak.
Jenom jsem sháněl něco do fitka, no ne?
Nemůžeš je hlídat nonstop, lásko. To prostě nejde.
Je hroznej pruďas, to ty ale taky.
To neříkej.
Já ho to ale nenaučil.
- Naučil jsem ho to? - Ne.
Někdy si ale říkám, že jsme to měli zarazit.
Vidět to a zarazit.
Tak uvažovat nesmíme.
Pamatuješ? To přece říkala.
My za to nemůžeme.
Nemůžeme si to vyčítat.
Je to ale naše dítě, ne?
Když jsem byl v jeho věku, táta mě řezal jako žito.
Někdy na mě vzal řemen a švihal mě
a švihal.
A já jsem si slíbil…
„Až budu mít děti já, nikdy to neudělám.
To bych vlastním dětem nikdy neudělal.“
A splnil jsem to, viď?
Jenom jsem chtěl být lepší.
Ale jsem?
Jsem lepší?
Snažil ses o to.
Tak jako já.
Jo, snažil jsem se.
Bral jsem ho na fotbal. Myslel jsem, že ho to zocelí.
Ale on byl bačkora.
Tak ho šoupli do branky.
A já tam jenom stál za lajnou
a ostatní tátové se mu zatím smáli.
Cítil jsem, jak se na mě dívá.
A já se na něj podívat nemohl.
Na svýho vlastního kluka.
Byls jeho idol.
Pak jsem ho vzal na box.
Myslel jsem, že se to tím změní.
Trvalo to deset minut.
Já vím.
- Dole si kreslil, pamatuješ? - Jo.
Pamatuješ, jak seděl u kuchyňského stolu a kreslil obrázky?
- Šlo mu to, co? - Jo, měl to moc rád.
Šlo mu to. Měl to moc rád. Vydržel u toho hodiny, viď?
Pak toho nechal.
Chtěl počítač, tak dostal počítač.
Koupili jsme mu stůl a všechno, klávesnici, sluchátka a tak.
A já s ním hrál fočus. Pamatuješ, jak jsem s ním hrál?
Jo.
A pak se mi rozjelo podnikání.
Odjížděl jsem v šest a vracel se v osm.
Já byla doma dřív a o moc líp jsem to nezvládla.
Bylas dobrá máma.
Jsi dobrá máma.
Možná jsem si ho trochu přestal všímat.
Ale on byl u sebe v pokoji.
- Mysleli jsme, že je v bezpečí. - Jo.
Mysleli jsme, že je v bezpečí.
Co by tam tak mohl provést?
Myslel jsem, že děláme dobře.
Byla jsem dobrá máma.
- To víš, že jo. - Jsem dobrá máma.
Ty jsi dobrý táta, skvělý táta.
Je to ale naše dítě.
Jestli já jsem tátovo dítě…
jak to, že já mám tohle?
Pojď sem.
Nevěděli jsme, co udělá.
Proto tě tam chtěl. Věděl, že tomu nebudeš věřit.
Myslel si, že ho ochráníš.
Měl jsem ho ochránit?
Nemohls.
- Mohl jsem ho ochránit? - Ne.
Neměli jsme ale udělat víc?
Myslím, že by bylo dobré
přijmout, že jsme možná měli.
Myslím, že je v pořádku to přijmout.
Pořád vidím toho chlapečka.
Trochu natvrdlýho.
Jak se houpe na prolézačce.
Jak dole kreslí obrázky příšer.
Jak jí nanuka.
Byl pak od něj celý opatlaný, viď?
Měl ho po celém obličeji.
Po tom obličejíčku.
Jako kdyby to bylo včera.
Taky že jo.
Říkal to pořád dokola.
Pořád říkal: „Já to nebyl.
Tati, já to nebyl.“
A já mu věřil.
Pak jsem viděl to video.
Jak to?
Mělas tam jít ty.
Škoda, že si nevybral tebe. Zvládla bys to líp.
- Ne. - Ale jo, zvládla.
Ne.
Zvládla bys to líp.
Všechno v pohodě?
- Jo. A ty, miláčku? - Jo.
To je nové?
To je krása.
- Jo. - Ne, to není nové. Asi to jen…
působí jinak, protože…
Rozumíte, jde o kombinaci.
Říkám to pořád. Všechno je to o kombinacích.
Jenom…
Jenom mě napadlo: „Kdy jindy mám vypadat hezky?“
Táta má narozky. Chápeš.
To je to tričko od mámy?
Jo.
Je hezké.
- Měla bych si taky vzít něco hezkého. - Ne.
Sluší ti to už takhle.
Liso, promiň, miláčku.
- Ti kluci a ta věc s dodávkou. - Tati, ta dodávka…
To je v pohodě. Dodávka vypadá hůř,
ale to slovo už se nedá přečíst.
Nechám to přestříkat.
Byli to oni?
Jo, znáš je?
Jo. Jsou…
- Upřímně, jsou to čuráci. - Pozor na jazyk.
Promiň.
- Jestli na tebe budou zlí… - Tati, na…
Na mě jsou zlí všichni.
„Jamieho ségra“.
Ale zůstaneme tady.
Neodstěhujeme se. Nemůžeme se přestěhovat.
- Mohli bychom. - Ne…
Mami, když se přestěhujeme, bude to na chvilinku lepší,
ale pak někdo na něco přijde
a to něco pro ně bude všechno
a pak to bude ještě horší.
Víte…
Je to Jamie.
Jamie je náš.
Že jo?
Říkali jsme si, že se na to kino vykašleme.
Jo, to je…
To je v pohodě. Můžeme…
- Pustíme si film tady. - Jo.
- To je bezva nápad. - Jo, najde se i popcorn.
- Popcorn někde máme. - Jo.
- Objednáme si jídlo. - Jo!
- Jo. - Prosím.
Krevetové lupínky pro tři?
Krevetové lupínky pro tři.
Dáme si snídani?
- Začneme snídaní? - Jo.
Pojďte.
Ta tlačenka za chvíli odejde po vlastních.
- Já prostřu. - Děkuju.
- Pomůžu ti. - Ty se tam vůbec nepřibližuj, oslavenče.
Co jsme u ní udělali jinak?
Vůbec nic.
Promiň, chlapče.
Měl jsem být lepší táta.
Překlad titulků: Miroslav Pošta