TOKIJSKA GRADSKA KNJIŽNICA PODRUŽNICA ARISUGAWA
SIJEČANJ 1979.
Dobro jutro.
Uvijek uranite, gđice Takezawa.
Halo, seko? Ja sam.
Takiko!
Da.
Dobro, valjda.
Što?
Slušaj.
Moramo razgovarati.
Nije ništa tako bedasto.
O čemu govoriš?
Brak nije bedast. Shvaćaš li koliko imaš godina?
Što? Je li to Sakiko?
Takiko je.
Kad žena ima više od 30 godina, život joj je pun prepreka.
- Vrijeme je da... - Kažem ti da nije riječ o tome.
Nego o čemu? Hajde, reci.
Malo je rano za svađe sa sestrom.
Halo?
- Što je? - Moramo se okupiti.
- Trebam novac za udžbenik. - Onda ću vam reći.
- Koji udžbenik? -„Advanced Stories for Reproduction.”
Ne govorim engleski. Reci to na japanskom.
OTAC
- Što? - Nisi li to već kupio?
Kupio sam „Elementary Stories for Reproduction”.
Reci to na japanskom!
Trebao si nam to sinoć reći.
Stvarno ti treba?
Da.
Donesi račun, dobro?
Naravno.
Dobro, evo.
Reci nešto prije nego što odeš!
- Idemo! - Yoko, ta ti je suknja prekratka!
Nemam dužu.
Oprosti. Što si htjela reći?
To što smo sestre ne znači da ne trebam pristojnost.
Ispričala sam se, nisam li?
Ovo je važnije nego što misliš.
Zvala si u najgore doba dana!
Večeras se sve okupljamo kod vas. Tada ću ti reći.
Nazvat ću Tsunako i Sakiko.
I jest ću prije nego što dođem.
Zašto ćeš jesti kad ću...
Ne dopušta mi da se brinem za nju.
Mora dati otkaz u knjižnici.
Što je loše u državnom poduzeću? Manji je pritisak nego u prodaji.
Ne može tako vječno. Na koncu će...
Biti doživotno zaposlena kao kućanica?
Ako ništa, bar je to stabilno.
Nemoj biti takav.
Dolazi li i Tsunako?
Sve je u zadnji čas. Tko zna.
Imaš li sastanak?
Danas ideš u Ikegami, zar ne?
Dospio je mamin štedni račun. Registriran je na našu adresu.
Zašto nije na njihovu?
Misli da će se tata opustiti ako sazna. Ne može se još umiroviti.
- Muškarcima je teško u svakoj dobi. - Ne kao ženama.
Pozdravi starca.
Samo njega?
Neću recitirati Momotaroa. Ne moram ih oboje spomenuti.
- Želim ti ugodan dan! - Da.
ASURA
Stigla sam.
Dobro došla.
Gospođo, ovdje je umjetnica ikebane.
- Je li? - Da.
Dva sata su mi radili frizuru.
Kunem se da su im jezici zaposleniji od ruku.
Vaši su aranžmani uvijek impresivni, ali danas posebno.
Kako da to opišem?
Cvijeće kao da je erotično.
Nimalo.
Učiteljica mi je uvijek govorila da su moji aranžmani ortodoksni i dosadni.
To nije istina.
Zapravo, vidim ženu s raskopčanim kimonom.
Slažeš li se, dragi?
Ne znam ništa o cvijeću pa ne mogu komentirati.
Bravo.
Obitelj Masukawa.
Drago mi je što vas čujem.
Gđa Mitamura?
Sutra u jedan sat.
Pričekajte, molim.
Sensei! Treba vas vaša sestra!
U redu!
- Rekla sam ti... - Vidimo se.
Nije riječ o braku.
Nego?
Reći ću ti uživo.
I ja imam svoj život. Ne možeš samo nazvati i...
Plaća za ovaj mjesec.
U koliko sati?
Ne možeš tražiti da dođem u 20 h. Ne znaš do kad radim.
Baš si sebična, Takiko!
Onda nemoj doći. Ne prisiljavam te.
Ali pozvala sam te.
- Dobro došli! - Nas tri ćemo to riješiti.
Nemoj mi se poslije žaliti.
- Dobro došli. - Dobro došli!
Pođite za mnom.
Ne bi me trebala zvati na posao.
Smjena mi završava u 21 h.
Reci im da ti je majka bolesna.
Tu sam izliku iskoristila prošli tjedan.
Oprostite.
Dobar dan.
Moj zahtjev...
Imam ovo.
Sve je bilo u redu?
Da. Nije savršeno, ali...
Mogu li?
Neće vam smetati?
Hoće.
Naravno da hoće.
Ali ne mogu samo okrenuti glavu.
Hvala što ste čekali.
Naplatite meni.
U redu. Ispričavam se.
Molim? Naručio sam filtar kavu.
Dala vam je moju...
Prejaka je.
Joj!
Oprostite.
Oprostite!
JABUKE FUJI
Dobre su.
- Oprostite! - Da?
- Želim... - Jabuke?
- Četiri, molim. - Hvala.
Jednom davno, živjeli su jedan starac i starica.
Starac je skupljao granje s planina
dok je starica prala odjeću na rijeci.
Dok je starica prala odjeću, rijekom je doplutala golema breskva.
Buć-buć.
KOTARO TAKEZAWA
- Ha? - To si ti.
Pa to je Makiko.
Što je smiješno?
- Vas dvoje. - Što?
Starac siječe grane,
a starica vješa odjeću.
Što je tu tako čudno?
Da sam bar donijela breskvu.
Sad nisu u sezoni.
Mama, kupila sam jabuke jer se isto zovete.
- Što? - Vidiš?
Ajme. Jabuke Fuji?
Baš lijepo.
Ne trebaš skupe darove kad ideš u posjet roditeljima.
Osim toga, nas dvoje ne možemo sve to sami pojesti.
Pomoći ću vam.
- Da. - Tata, uzmi jabuku.
Ne bih. Uskoro moram ići.
- Radi li danas? - Da.
Utorkom i četvrtkom.
Zaposlen čovjek.
Gotovo.
Hej, nije li to tvoja odjeća?
Dosad nije to radio.
„Hej! Odjeća ti je pala sa štrika!”
Sad mijenja i prozorske kapke.
- Tko, tata? - Da.
Možda se priprema za susret s Bogom.
Mora ti se odužiti za sve nedaće koje ti je priredio.
Štedljivost
i godine prigovaranja ne mogu se nazvati nedaćama.
Prilično sretan život za ženu, valjda.
Nego, što ćeš s novcem?
Banka bi htjela da ti račun ostane otvoren.
Dobro.
Je li ti se javila Takiko?
Ne, zašto? Nešto se dogodilo?
Želi razgovarati s nama.
Je li moguće da je napokon nekoga upoznala?
To sam i ja pomislila, ali nije.
Hej! Ispred je prodavač tofua.
Imamo još tofua od sinoć.
Ah, da.
Stani!
Očistila sam tvoj drugi kaput. Onaj smeđi.
Ne brini se.
Uranila si.
Kad god mu kažem da dolaziš, on se požuri kući.
Ti si moja srećonoša.
Sastanak mi je slučajno otkazan.
Nisi imao sestara, Takao. Kad smo nas četiri...
- Što to radiš? - Evo.
Je li danas dan za lomljenje rižinih kolačića?
Trebao bi biti... Opa!
Jedanaestog, ja mislim.
Želi da sve bude kao u njegovu djetinjstvu.
Svi dečki to žele.
Dok je moj muž bio živ,
uvijek je bio strog po pitanju ukrasa i običaja.
Nismo pripadali višoj klasi. Bilo je baš naporno.
Sad sigurno imaš lijepe uspomene.
Rižine kolačiće najbolje je pržiti u ulju i posoliti.
I on se tomu nada.
Onda ću pomoći!
- Hej! - Oprostite što kasnim.
Otvorit ću joj.
- Organizatorica stiže posljednja. - Baš.
Baš je tvrd.
Jesu li to rižini kolačići?
Zar vas ove pukotine ne podsjećaju na nešto?
Čekaj.
Mamine pete!
Točno! Uzela si mi riječ iz usta!
Ove crte.
- Trebali bi početi pucketati. - Izgledaju spremno.
Još se sjećam zvuka kad bi mama skinula čarape s prstima.
Prije spavanja, zar ne?
Ugasila bi svjetla i...
Čuo bi se čudan zvuk trljanja o njezine pete.
Zašto su joj pete bile tako grube? Imala je probleme s kožom?
Imala je težak život. Katkad nije jela.
Bilo je to odmah nakon rata.
Morala je nahraniti muža i djecu, a ona je jela samo kašu.
Ruke su joj bile grube od rada u kuhinji.
Sjećaš li se crne masti kojom se mazala?
Sjećam se!
Zagrijala bi je na žeravici i onda bi je posvuda utrljala.
Smrad je bio grozan. I sav onaj dim!
Ovo me podsjeća na prošlost.
Ja to nikad ne bih mogla.
Hej, opeći ćeš si jezik!
- Je li to Sakiko? - Otvorit ću joj.
- Mrzim te zbog ovoga, Takiko! - To smo svi mi.
Stvarno si je morala pozvati?
- Da nisam, ljutila bi se. - Za razliku od vas...
Moj je posao težak!
Prvo operi ruke!
Prvo je tata imao apendicitis, a sad su mamina leđa.
Idući put vas tri imate prometnu nesreću.
- Joj! - To je strašno!
Ma daj! Nije svaki tjedan. Kad ti to kažeš, zvuči gore nego što jest.
To se šefu sviđa. Moram se pretvarati.
Rekao je da mu je dosta utješne nagrade
pa sam ih naručila poštom i sad samo tu stoje.
Kako da čistim?
Koristim se njima kad ne gledaš.
Masaki ih je i kod mene ostavio. Nitko se njima ne koristi, a ipak...
One za ovo. Ili ovo.
I...
Riječ je o tati!
Uzdržava nekoga.
Ženu?
Zašto bi uzdržavao muškarca?
Mislila sam da možda sponzorira studenta ili nešto.
Tako si naivna.
Jesi li sigurna?
Drugi muškarci možda, ali naš tata?
On je drhtava stara budala koja si ne zna kupiti ni majicu.
Kako može imati ženu?
Ne kupuješ za žene, zar ne?
Ta ti je dobra.
Vaš tata s ljubavnicom...
- Pravi se našao smijati. - Što bi to trebalo značiti?
Zašto se odmah uzrujavaš?
Ili sam dotaknula bolnu točku?
Ne iskaljuj se na meni. Zar ne?
Tata sad ima 70 godina. Daj, molim te.
Osim toga, odakle mu novac?
Radi utorkom i četvrtkom, zar ne?
Na poslu su se sažalili nad njim. Direktor je samo na papiru.
Što on može dvaput tjedno? Biti rezerva?
Rezerva?
Šala na račun njegove rezerviranosti.
Rezerviran čovjek rezerviran utorkom i četvrtkom.
Sjajno.
Vidjela sam ga.
Prije mjesec dana.
Bila sam kod prijateljice blizu Senzokuikea.
Njih troje vraćali su se kući iz parka.
Troje?
„Tata! Požuri se!”
Ma to je bio netko drugi.
Angažirala sam istražitelja.
Detektiva?
Ona se zove Tomoko Tsuchiya. Ima 40 godina.
Dječak pohađa drugi razred.
Tata ondje unajmljuje stan i ide onamo svakog utorka i četvrtka.
Ne ide na posao?
Ide, ali onda ide k njoj.
Vi ga nazivate rezerviranim, a laže mami deset godina.
Imaš li dokaze?
Što? Izvod iz matice rođenih?
To su fotografije njih troje.
Ne želim vidjeti!
- Makiko! - Makiko!
Ne smijete! To je Pandorina kutija! Ako pogledate, obistinit će se!
Istina je!
Slažeš se sa mnom, zar ne?
- Ne smijemo pogledati, zar ne? - To je...
Čekaj, dijete je u pitanju. Mogli bismo biti...
Braća i sestre.
- Prvi brat? - Dakle, ja nisam najmlađa?
Želiš reći da nas je petero?
Ne bismo trebali...
- Što? - Jesi dobro?
Pukla mi je krunica.
Što je tebi?
Odvratno!
Čekaj. Imaš umjetne zube, Tsunako?
Četiri prednja zuba. Ne gledaj, dobro?
Krivi su prženi rižini kolačići.
Hej! Ti si postala nostalgična za maminim petama!
- Ne spominji pete dok jedem! - Kako možeš sad jesti?
Preskočila sam večeru da me ne čekate! Pusti me da jedem.
Dajte, cure. Ne svađajte se.
Problem je u djetetu.
Šištiš kao šuplja guma!
Zrak je hladan.
- Nekako, raspoloženje... - Ovo nije smiješno!
- Ima pravo. - Da, ali smiješno zvučiš!
Imaš li masku?
- Što? - Masku.
Masku?
Imamo li nove?
Može i stara.
Koga briga za maske? Što s tim djetetom?
Može i stara. Samo zamijeni dijete.
Što?
Ne dijete. Gazu.
- Gazu! - Seko!
Ma hajde!
Marcano napada. Usporio je. Ravno desnicom!
Ljudi, saberite se.
Nije vrijeme za gubljenje zubi ili gledanje glupog boksačkog meča.
Glupog? Boks je pravi sport.
Hej! Što je vama? Zar vam nije stalo?
Tata ima ljubavnicu!
Tata je ipak muško.
Sve je tako iznenada. Ne čini se stvarno.
Sedamdesete su nove pedesete.
Možda ga je mama predobro hranila. Koža mu se lijepo sjaji.
Hrani ih smećem da te ne bi prevarili.
Više volim muževne tipove.
- Sakiko! - Što?
Nemoj ti meni „što”!
A ti, Takiko? Prilično si podmukla.
Kako sam podmukla?
Platila sam ovo svojim novcem. Radi mame.
To je podmuklo. Zašto nisi bila izravna?
- Izravna s kim? - S tatom.
Nije kao da bi priznao da ga je pitala!
On je ipak rezerviran.
Sakiko! Nije ti žao mame?
Učinila je sve za njega, a sad je sa 65 godina doživjela izdaju!
Tata je kriv za to.
Mislila sam da to ne bi nikad učinio.
Neljudski je!
Natjerat ću tatu ili da prekine s njom ili da ostavi mamu.
Trebao bi ostaviti tu drugu ženu.
Zar ne? To bi bilo logično.
Da, valjda.
Tako svijet funkcionira.
Što?
Tako svijet funkcionira!
U svakom slučaju, za mamino dobro...
Stvarno to misliš, Takiko?
Što?
Kažeš da činiš to za mamu, ali kladim se da to činiš za sebe.
- Molim? - Ovako se iskaljuješ.
Imaš dosadan posao, sama si...
- Sigurno si frustrirana. - Kako se usuđuješ?
To je između muža i žene.
Nije na nama da dižemo hajku.
Kao prvo, mama je djelomično kriva za to što je tražio pažnju drugdje.
Dobra je kućanica, ali je previše konzervativna. Nema seksepila.
- Pretjerala si. - Muški su takvi.
- Ne zovi ih tako! - Kako da ih zovemo?
Muškarci.
Sakiko.
Zadrži svoje prljave misli...
Što? Tko ima prljave misli ako ne ti?
Nosiš staromodnu odjeću i ne šminkaš se, ali želiš muškarca više od ikoga.
Nemoj na uštrb drugih liječiti svoj očaj.
Sakiko! Ti mala...
Dosta mi je tvojih komentara!
Prestanite! Obje!
- Razgovarajmo sutra, ti i ja. - Dobro.
Gushiken napada!
Marcano pada!
Uhvatio ga je!
Dokrajčio ga je lijevi kroše.
Što god bilo...
majci nećete reći ni riječ.
Zar ne?
Gotov je! Gushiken je prvi japanski boksač
koji je titulu obranio sedam puta!
Zadnji Gusikenov lijevi kroše bio je sjajan!
Protivnik je samo pao.
Čekaj. Zar nisi gledao?
Gledao sam.
Gushiken je dvije godine mlađi od mene.
Da, ali... Znaš što to znači, Hide.
Kažu da se veliki talenti kasno razviju.
Ne mogu više čekati.
Što je to?
Hej.
Čekaj!
Hide! Jesi spreman?
Prepusti to meni!
Dobro!
- I ti. - Opa!
- Bravo! - Čekaj me!
Prebrz je.
Žena i ja ćemo ga bodriti!
Zatvorite ranije da ne propustite nokaut!
Dogovoreno!
Ne čini to.
Nadrapat ćemo.
- Jao! - Je li ti ušlo u oči?
- Jest. - Jesi dobro?
Jao, to boli.
Još malo.
Dobro!
Hej! Prestani!
- Sigurno su ti prigovarale. - Što? Nisu.
Zar te nisu zvale sestre?
To nije imalo veze sa mnom.
Ne budi cinična.
Nadam se da ćemo se uskoro preseliti u stan s tušem.
Kad pobijedim.
Jedan, dva!
Ne želim...
Ne želim ovo!
Ne želim!
Misliš li da je ozbiljna?
Što?
Afera moga oca.
Ti samo znaš gunđati.
Trebala sam ovo sinoć oprati.
Problem je u djetetu.
Da njega nema...
U redu je imati aferu ako u njoj ne dobiješ dijete?
Nisam to rekao.
Samo mislim da bi bilo jednostavnije.
Možda je bolje pričekati
da se sve razriješi samo, s vremenom.
Vrijeme nije pošteno.
Ljudi više zavole osobu koju upoznaju kasnije.
Katkad se starije stvari jednostavno bace.
Jednom davno, živjeli su jedan starac i starica.
Starac je potajice varao staricu.
Iz te afere dobio je divnog sina.
ŠKOLA IKEBANE TSUNAKO MITAMURE
OBITELJ MITAMURA
Dolazim!
Već je stiglo?
Zaboga! Obriši se prije izlaska iz kade.
Koliko košta?
Mogu sama platiti.
- Ali velika kutija možda je 2000 jena. - U redu je.
Bez brige. Samo uzmi. Hajde.
- Ajme... - Ovaj...
Pazite!
Pusti me!
Samo dođi, dovraga!
Nikad nisi podnosila smrad cigareta.
Ovo je mirna četvrt.
Posluži se čajem.
Vidim da imaš novu krunicu.
Bila sam odmah ujutro.
Od svih nas,
samo sam ja naslijedila mamine loše zube.
Tata je malo zarađivao kad sam se rodila.
Možda je problem u prehrani.
Zašto me ne pitaš?
„Tko je taj tip?”
„Je li oženjen? Kad si...”
Seko.
„Bludničiš ispred oltara svoga muža. Zar ti nije sin dovoljno star za ženidbu?”
Seko!
„Usudila si se nazvati tatu nečovjekom! A kakva si ti?”
Zašto to ne kažeš?
Od sjedenja u tišini samo mi je još gore!
Zašto me ne izgrdiš? Slobodno me izvrijeđaj!
I mene Takao vara. Ne mogu ti oprostiti kao žena i majka.
Je li ti to dovoljno?
Makiko...
To što ja imam prljavu tajnu
ne znači da moraš izmisliti svoju.
Nisam to izmislila.
Imaš li dokaze?
Za razliku od Takiko, ja nikad nisam voljela istraživati.
A da ne spominjem trošak.
Od ovoga ćemo se naborati.
- Blaženo neznanje. - To i mama kaže.
I baš zato želim sve popraviti prije nego što mama sazna.
Popraviti? Misliš na tatu?
Zamolila sam Takaoa da kaže tati.
Onda misliš...
Da.
- Uvjerit ćemo ljubavnicu. - Kako?
Novcem, kako drukčije?
Dobro.
Platit ću pola.
Plaćeno je.
Jesi li gladna?
Jesam.
Zubi su ti odlični.
Dvadeset tisuća jena po zubu.
Stomatolog je rekao da mu je mlađi brat oftalmolog.
Sljedeći najmlađi je otorinolaringolog.
Ma daj!
Budalo.
Nasmijava te, a onda ih iščupa!
Nije mnogo, ali...
Tko ih je platio?
Što?
On?
Makiko.
Što? Sve se raspalo.
Kako se to dogodilo?
Hvala na obroku.
„Prekini s njim. Evo ti 500 000 jena.” Nije li to prelako?
To je sva moja tajna ušteđevina.
Ako moram, držat ću je za ruku i moliti da misli na moju 65-godišnju majku.
Ozbiljno?
Čak sam odjenula novo rublje za sreću.
Zvučiš kao jakuza u napadu.
Želim smeđu rižu.
I puno zelene salate.
I kapelina!
- Ženku, s ikrom. - Naravno.
Mama?
Mama.
Želim ženku kapelina.
I rolani omlet.
Idem ja.
Pužu, pužu
Izađi iz svoje kućice
Gdje, o gdje li se
Krije tvoja glava?
Pokaži svoja ticala
Pokaži svoje oči
Pokaži svoju glavu
Halo? Kuća obitelji Takezawa.
O, Sakiko!
Kako si, dušo?
Odlično sam.
Želim ti nešto reći.
Ali moraš obećati da nećeš reći tati i sestrama.
Što bi ona mogla tajiti?
Nemam pojma. Rekla je da će mi reći u stanu.
U stanu? Od Sakiko?
Natjerala me da obećam da neću reći vama ni vašem ocu.
Ali malo sam zabrinuta, pa ću ti dati njezinu adresu.
Halo?
Ovo bi trebala biti točna zona.
Polovica stanova u Japanu ovako se zove.
Moraš imati točnu adresu!
Sigurno si je dobro zapisala?
Sigurno.
Možda je broj četvrti pogrešan?
- Ne, to je to. - Kako lijepo. Kamelija.
Da.
Je li ovo kupalište?
Sjećaš se kad si upala u jedno takvo?
- Ovdje sam se porezala. - Da! Još imaš ožiljak!
Ako je uskoro ne nađemo, sigurno će se izlanuti.
- Uvijek mora biti drukčija. - Imaš pravo.
Vidi, piju mlijeko.
- Lijepo. Uvijek prija nakon kupanja. - Zar ne?
Vjerojatno sam te već vidjela na TV-u,
ali svi mi sportaši isto izgledaju.
Još nije bio na TV-u.
Ne još.
A je li?
Zar ne boli kad te udare?
Neki dijelovi tijela bole.
Ako dobijete udarac u jetra...
U jetra?
„Kanzo” na japanskom.
Ah, kanzo.
Ali ako ga udarite u pravo mjesto, čovjek će samo zaspati.
Stvarno? Mislila sam da dolje nije dopušteno udarati.
Što?
Mama! Misli na bradu!
- Na bradu? - Da, na bradu.
Ajme!
Namjeravala sam čekati dok ne postane prvak,
ali htjela sam da prva saznaš, mama.
Hej, g. Jinnai! Ostavili ste vani kantu za smeće!
Ne sad. Usred smo važnog razgovora.
Koga briga za prokletu kantu za smeće?
MORAM POBIJEDITI! KLJUČNA JE DISCIPLINA!
G. Jinnai!
Dolazim!
STANOVI ASAHISO
Adresa je sigurno pogrešna.
Mislim da je ovo stan.
- Vidi! - Imaš pravo.
Seko?
Što radite ovdje?
Gdje je mama?
Ovdje je.
- Što? - Jesi li joj rekla?
Trudimo se izbjeći...
Saberi se! Ne bih joj to rekla.
Samo sam joj rekla
za svog dečka.
- Svog dečka? - Dečka?
Za lijenog boksača s kojim živim.
- Misliš ovako? - Da.
To i nije neko zanimanje.
Zašto nije igrač bejzbola ili golfer? Sve samo ne boksač.
Čekaj. Ono sinoć na TV-u. Zato?
Što je mama rekla?
Bila je iznenađena.
Pa naravno!
„Može li zaraditi za život? Kako ćete živjeti?
Što ako se ozlijedi? Udaješ li se?”
Sigurno ima mnogo pitanja.
Ali znate mamu. Dok je on ondje, ona je sva...
Neka mama što manje pati.
Ovo je loš trenutak.
Zabrine li se sad, dvostruko će patiti.
Stvarno? Mislim da sam dobra kći.
Sakiko, ti...
Htjela sam pronaći nešto novo oko čega će biti zabrinuta.
Ako sazna za tatu,
neće toliko o tome razmišljati.
Idite kući.
Rekla sam mami da želim da prva zna.
Ako dođete i vi, ništa od toga.
Kako to možeš reći?
Idite kući!
Hajde.
- Barem da popijemo čaj. - Bilo te teško naći!
- Idite. - Samo šalicu čaja.
Bok! Sretan put!
Jednu šalicu čaja!
- Nema smisla. - Da.
- Ajme. - Jako udarate. Impresivno.
Smije se.
Da.
Jedan.
Dva.
Tri.
Četiri.
Pet.
Šest.
Sedam.
Osam.
Laku noć.
Devet.
Deset.
Jedanaest.
Dvanaest.
Trinaest.
Četrnaest.
Petnaest.
Šesnaest.
Sedamnaest.
Osamnaest.
Devetnaest.
- Dvadeset. - Hej!
Što to izvodiš?
Udarila si me!
- Ravno u jetra! - Svjetla!
Sjedni!
Slušaj me!
„Trebam se obuzdati dok ne postanem prvak.
Smekšat ću se budem li imao curu. Svi će primijetiti.”
Tko je to rekao?
Ja.
- Ja. - Zar ne? To su tvoje riječi.
I zato...
Idemo korak po korak.
Postanimo prvaci.
Da.
Dobro. Laku noć.
Jao!
Hej!
Presvuci se prije spavanja.
Znam.
- Jao, to boli! - Što?
Ja sam Takao Satomi.
Pomogli ste mojoj šogorici.
Zahvalan sam joj na suradnji.
Samac ste, je li?
- Što? - Vidim po neizglačanom ovratniku.
Ovaj...
Čovječe...
Čujem da ste bili vrlo ljubazni prema mojoj šogorici.
Pomislio sam da vam se sviđa.
- Izvolite. - Kavu, molim.
Naravno.
Odlučio sam provjeriti.
Koji je od nas dvojice detektiv?
Nego...
što se tiče moga svekra.
Možemo li reći da je sve bila pogreška?
Kao da se nije dogodilo?
Fotografije su ionako mutne.
Reći ćemo da ste pogriješili.
Ne mogu to učiniti.
Zašto ne?
To bi pobudilo sumnju prema mojoj profesiji.
Hoće li itko imati koristi od te istine?
- Kao da vodite staricu koja... - Oprostite.
Prešla je 100 stuba s mužem, a vi biste je gurnuli na 98. stubu.
Imale su pritužbi, ali su poštovale svoga oca.
Sad ga moraju gledati s gađenjem.
Zašto?
Nije kao da je lopov.
Žene preljub smatraju krađom.
Oboje je besraman čin.
Opa!
Takao, zašto si s g. Katsumatom?
A ti? Kako si nas našla?
Nazvala sam ured g. Katsumate i rekli su mi gdje je.
- Mogu li sjesti? - Da.
Samo sam ga zamolio za uslugu.
On nije čovjek od puno riječi, ali je pošten. Angažiraj ga ako možeš.
- Je li stiglo ono o čemu smo razgovarali? - Da, jest.
Izvod iz matične knjige!
Taj dječak...
Nije tatin sin.
Ima osam godina.
Otac mu je Minoru Takamizawa.
Zašto mi niste to rekli?
Možda jesam svojta, ali ona i ja smo obitelj.
Nisam imao dopuštenje svoje klijentice.
Shvaćam. Imala si pravo za njega.
Dakle, ipak smo samo nas četiri sestre.
Moramo razgovarati sad dok nas žene ne mogu čuti.
Znao sam da će doći ovaj dan.
Je li moguće da ipak nema vatre tamo gdje ima dima?
Ima dima jer ima vatre.
Možemo to zataškati.
U redu je. Pusti to.
Gospodine.
Što ćete učiniti?
Ne mogu ništa učiniti.
Kako sam prostro, tako ću i leći.
A isprika?
Ne.
Bez isprike?
Isprika neće biti dovoljna.
O, kako sam bijesna!
Komu da se osvetim Sad kad moj je dragi u zagrljaju druge?
Hoće li se moje tijelo pretvoriti u talog
Na dnu ove rijeke?
Dok se približavam
Rubu vode
Umjesto sebe
Na mirnoj površini
Vidim odraz
Goleme zmije
Tvoja mama kuha najbolju juhu.
I jaja su dobra.
- Da. - Kakva je bila predstava?
Prvi sam je put gledala, ali bila je baš uzbudljiva.
Da, bila je sjajna.
Najviše volim japansku umjetnost.
Kad se lutkino lice otvorilo...
Da, to je bilo ludo. „O, ljubomora!”
Zastrašujuće.
- Baš kao Takiko. - Joj.
- Zašto ja? - Tek tako.
Dodaj umak od soje.
- Zašto bi mi se lice otvorilo? - Evo!
To je taj izraz lica.
Imat ću noćne more.
- Umak od soje! - Uzmi ovaj.
Uzmi ovu školjku, tata. Izgleda ukusnije.
Nije li pretvrda? A njegovi zubi?
Da! Tsunako je nekidan slomila krunicu na rižinim kolačićima.
Šuti!
Bilo je baš smiješno.
„Pukla mi je krunica.”
Grozan si.
No popravila ju je već sljedeći dan.
Možda je imala važnoga posla.
Zastrašujuće, ha?
Čekaj. Ne bih smjela ovo reći pred Takaoom,
ali u ovoj je obitelji Makiko najstrašnija.
Zašto? Prestraši se kad gleda pse ili mačevanje na TV-u.
Da samo znaš, Takao.
Što?
Oprezno da ne dobiješ nožem u leđa.
Ma daj! Zajedno smo gotovo 20 godina.
- Izvoli. - Hvala.
Ne kao vaši roditelji,
ali mislim da dobro poznajem svoju suprugu, zar ne?
Ajme meni. Čuvaj se, Takao.
Nožem u leđa!
„Sredila me!”
Ja bih te ubola sprijeda.
Leđa su za kukavice.
- I ja mislim da je Makiko najstrašnija. - Zar ne?
Kad zajedno jedemo sushi, uvijek prva zgrabi ono najbolje.
To je istina! Odmah zgrabi skupe komade.
To je baš ružno reći.
„Ne sudi knjigu prema koricama.”
Pusti me da pojedem kozicu!
- Evo je tebi. - Kako god bilo, ona pojede najbolje.
Meni uvijek ostanu hobotnica ili lignja.
Ako ćemo iskreno, svatko jede što želi.
Normalno da to kažeš. Uvijek pojedeš više jaja ili jegulje.
- To je istina. - Je li?
„Je li?”
Žene su prave mustre, zar ne?
Doista jesu.
- Ne želiš kozicu? - Ne, hvala.
- Ti je pojedi. - Opa!
Čak i vaša kuća ima rupu u vratima.
Naravno. Samo smo ljudi.
Zar ne?
- Vidi, aligator. - Aligator?
Prestani!
Prijevod titlova: Tina Vlakančić