BIBLIOTECA METROPOLITANĂ TOKIO FILIALA ARISUGAWA
IANUARIE 1979
Bună dimineața!
Devreme, ca de obicei, dră Takezawa.
Alo, surioară? Eu sunt.
Takiko!
Da.
Sper că ești bine.
Ascultă.
Trebuie să vorbim.
Nu e nimic așa neimportant.
Despre ce vorbești?
Căsătoria nu e neimportantă. Îți dai seama ce vârstă ai?
Ce? E Sakiko?
E Takiko.
O femeie trecută de 30 de ani întâmpină doar obstacole.
- E timpul să... - Ți-am spus. Nu e asta.
Atunci, ce? Spune odată.
E cam devreme pentru o ceartă între surori.
Despre ce e vorba?
- Ce e? - Ar trebui să fim toate patru.
- Dă-mi bani pentru un manual. - Atunci, îți spun.
- Ce manual? - „Povești de reprodus pentru avansați.”
Nu știu engleza. Spune în japoneză.
TATĂ
Nu l-ai cumpărat deja?
Ăla era „Povești de reprodus pentru începători”.
Spune în japoneză.
Trebuia să spui asta aseară.
Chiar ai nevoie de el?
Da, am.
Să aduci chitanța, da?
Sigur.
Poftim.
Măcar zi ceva înainte să pleci!
- Am plecat! - Yoko, fusta aia e prea scurtă!
N-am alta mai lungă.
Scuze. Ce spuneai?
Nu mă poți face să aștept doar fiindcă sunt sora ta.
Am spus scuze, nu?
E mai important decât „ce spuneai”?
Ai sunat când sunt cel mai ocupată.
Venim toate la tine diseară. Îți spun atunci.
Le sun pe Tsunako și Sakiko.
Și o să mănânc înainte să vin.
De ce să mănânci în oraș când...
Halal soră mai mică!
Mai bine ar pleca de la bibliotecă.
De ce să nu fii funcționar public? E mai puțin stresant decât în vânzări.
Nu poate face asta o veșnicie. Până la urmă...
Să fie toată viața casnică, atunci?
Măcar acela e un loc de muncă stabil.
N-o spune așa.
Vine și Tsunako?
E cam din scurt. Cine știe?
Ai ședință azi?
Tu mergi în Ikegami azi, nu?
Contul secret al mamei a ajuns la termen.
A folosit adresa noastră.
De ce nu pe a lor?
Crede că tata s-ar lăsa pe tânjală dacă ar afla.
Nu se poate pensiona încă.
- Bărbaților le e greu la orice vârstă. - Nu la fel de greu ca femeilor.
- Salută-l pe moș din partea mea. - Doar pe moș?
Nu recit din Momotaro. Nu trebuie să-i pomenesc pe amândoi.
- Să ai o zi bună! - Da.
ASURA
Am ajuns.
Bine ai revenit!
Doamnă, artista ikebana e aici.
- Da? - Da.
Le-a luat două ore să-mi aranjeze părul.
Jur că limba li se mișcă mai repede decât mâinile.
Faci aranjamente spectaculoase mereu, dar azi cu atât mai mult.
Cum să mă exprim?
Florile sunt aproape erotice.
Nicidecum.
Profesorul spunea mereu că ale mele sunt cuminți și anoste.
Nu e adevărat.
De fapt, văd o femeie cu chimonoul desfăcut.
Nu ești de acord, dragă?
Păi... pe mine florile mă depășesc.
Frumos lucrat!
Reședința Masukawa.
Mă bucur să vă aud.
Dna Mitamura?
Mâine. La unu.
Așteptați, vă rog.
Sensei! Sora ta e la telefon.
Vin!
- Ți-am spus... - Am terminat pe azi.
Nu e vorba de căsătorie.
Atunci, ce e?
Îți spun când ne vedem.
Și eu am viața mea. Nu poți suna și...
Salariul de luna asta.
La ce oră?
Nu-mi poți cere să vin la opt, fără să-mi știi programul.
Ești egoistă, Takiko!
Atunci, nu veni. Nu te forțez.
Dar măcar am întrebat.
- Bine ați venit! - Ne descurcăm noi trei.
Dar să nu te plângi mai târziu.
- Bine ați venit. - Bine ați venit!
Urmați-mă, vă rog.
Nici nu trebuia să mă suni la muncă.
Ies din tură diseară la nouă.
Spune-le că mama ta e bolnavă.
Am folosit scuza asta săptămâna trecută.
Scuze.
Bună ziua!
Cererea mea...
Am asta.
A fost totul bine?
Da. Nu perfect, dar...
Ce e?
Nu vă va supăra?
Ba da.
Sigur că mă va supăra.
Dar nu mă pot preface că nu văd.
Mulțumesc că ați așteptat.
- Pe aceeași notă, vă rog. - Prea bine. Mă scuzați.
Nu. Am comandat o cafea americană.
V-a dat cafeaua mea...
E prea tare.
Vai!
Scuzați-mă!
Mă scuzați!
MERE FUJI
Astea sunt bune.
- Scuze! - Da?
- Aș vrea... - Mere?
- Patru, vă rog. - Mulțumesc mult.
Odată ca niciodată, au trăit un moș și o babă.
Moșul aduna crengi de pe munți
în timp ce baba spăla hainele lor la râu.
În timp ce baba spăla haine, pe râu a venit o piersică uriașă.
Sus-jos, țopăia pe apă.
Sus-jos, sus-jos.
KOTARO TAKEZAWA
- Ce? - Tu erai.
E chiar Makiko.
Ce e așa amuzant?
- Voi doi... - Ce?
Moșul taie crengi,
iar baba spală haine.
Ce e așa ciudat la asta?
Păcat că n-am adus o piersică.
Nu e anotimpul piersicilor.
Mamă, am văzut merele astea și m-am gândit la tine.
- Ce? - Vezi?
Doamne! Mere Fuji?
Ce frumos!
Nu ai nevoie de cadouri scumpe ca să-ți vizitezi părinții.
În plus, noi doi nu le putem mânca pe toate singuri.
Vă ajut eu.
- Tată! Ia un măr. - Mersi, dar trebuie să plec imediat.
- Lucrează azi? - Da.
- Marțea și joia sunt rezervate. - Un om rezervat?
Gata.
Alea nu sunt hainele tale?
N-a mai făcut așa ceva niciodată.
„Hei! Ți-au căzut hainele de pe frânghie!”
Acum se ocupă și de obloane.
- Singur? - Da.
Poate se pregătește de viața de apoi.
Își spală păcatele după greutățile pe care ți le-a făcut.
Zgârcenia
și ani întregi de cicăleală nu sunt tocmai greutăți.
O viață fericită pentru o femeie, presupun.
În orice caz, cum rămâne cu banii?
Banca ar dori să nu închizi contul.
Așa.
Ți-a spus Takiko ceva?
Nu. De ce, s-a întâmplat ceva?
A zis că trebuie să discute cu noi.
Ar fi posibil să-și fi găsit pe cineva?
Așa am zis și eu, dar se pare că nu.
Hei! Vânzătorul de tofu e afară.
Mai avem tofu de aseară.
Așa e.
Stai așa!
Ți-am curățat cealaltă haină. Cea maro.
Nu te obosi.
Ai venit devreme.
Oricând îi spun că vii, se grăbește să ajungă acasă.
Ești talismanul meu.
Întâmplător, ședința a fost anulată.
Tu n-ai avut surori, Takao. Când suntem noi patru...
- Ce e aia? - Uite așa.
Azi e ziua de spart turtele de orez?
Ar trebui să fie pe...
Pe 11, cred.
Vrea doar să-și retrăiască copilăria.
Toți bărbații fac asta.
Când trăia soțul meu,
ținea întotdeauna mult la decorațiuni și obiceiuri.
Nu-i ca și când am fi fost înstăriți. Ce enervant era!
Amintiri plăcute, acum, că e mort.
Turtele de orez sunt mai bune prăjite cu sare.
Speră și el la asta.
Atunci, te ajut!
Scuze că am întârziat.
Deschid eu.
- Organizatoarea ajunge ultima. - Nu zău!
Ce tare e!
Alea sunt turte din orez?
Spuneți dacă nu vă amintesc de ceva crăpăturile astea.
Stai.
Călcâiele mamei!
Exact! Mi-ai luat vorba din gură!
Liniile astea.
- Ar trebui să înceapă să sfârâie. - Par gata.
Îmi amintesc cum foșnea când mama își dădea jos șosetele tabi.
Înainte de culcare, nu?
Stingea luminile și...
Făceau sunetul ăla ciudat când i se frecau de călcâie.
De ce avea călcâiele așa aspre? Probleme cu pielea?
A avut o viață grea. Uneori rămânea fără mâncare.
Era chiar după război.
Trebuia să hrănească soțul și copiii. Între timp, ea mânca doar terci.
Avea mâinile aspre și de la munca în bucătărie.
Mai știți unguentul negru cu care se dădea?
Da, îl țin minte.
Îl încălzea pe cărbuni și se dădea cu el pe tot corpul.
Sfârâia și mirosea îngrozitor. Și atâta fum!
Asta îmi trezește multe amintiri.
Eu n-aș putea îndura atâtea.
O să te arzi la limbă!
Poate e Sakiko, nu?
Deschid eu.
- Te urăsc pentru asta, Takiko! - Suntem toate.
Chiar trebuia s-o suni?
- Altfel se supăra. - Spre deosebire de voi...
Eu fac muncă grea!
Spală-te pe mâini!
Săptămâna trecută, am zis că tata are apendicită. Acum iar mama.
Urmează să faceți voi trei un accident auto.
- Ce urât! - Asta e înfricoșător!
Haide! Nu în fiecare săptămână. Faci să sune mai rău decât e.
E implicat și șeful. Trebuie să-l ascult.
A zis că e sătul de jucării.
Așa că am comandat astea prin poștă și acum stau neatinse.
- Mă încurcă la curățenie. - Le folosesc când nu te uiți.
Masaki a adus și la mine acasă. Nimeni nu le folosește și totuși...
De alea cu care faci așa. Sau așa.
Și...
E vorba de tata!
E cineva în viața lui.
O femeie?
De ce ar fi bărbat?
Credeam că sponsorizează un student sau așa ceva.
Ce naivă ești!
Ești sigură?
Alți bărbați ar face-o. Nu și tata.
E un bătrân neghiob care nici cumpărături nu face singur.
Cum să aibă o femeie?
Femei nu iei de la magazin, nu?
Asta e bună.
Tatăl vostru să aibă amantă...
Îți dă mâna să râzi?
Ce înseamnă asta?
Nu-i nevoie să te aperi.
Sau am atins un punct sensibil?
Nu te lega de mine acum. Zic bine?
Tata are 70 de ani. Mai lasă-mă cu asta.
În plus, de unde să aibă bani?
Lucrează marțea și joia, nu?
Vechilor lui subordonați le-a fost milă de el. E director doar de formă.
Cât poate câștiga o rezervă ca el?
Rezervă?
Glumeam. Are o fire rezervată.
Un om rezervat care e rezervat marțea și joia?
Îmi place asta.
Ei bine, l-am văzut.
Acum o lună.
Am fost la o prietenă care locuiește lângă Senzokuike.
Toți trei erau în drum spre casă.
Trei?
„Tati! Grăbește-te!”
Trebuie să fi fost altcineva.
Am plătit un detectiv.
Un detectiv?
O cheamă Tomoko Tsuchiya. Are 40 de ani.
Băiatul e în clasa a doua.
Tata are acolo un apartament închiriat și merge în fiecare marți și joi.
- Nu merge la muncă? - Trece pe acolo, apoi merge la ea.
Și mai spui că e „rezervat”. O minte pe mama de zece ani.
Ai dovezi?
Ce? Nu-mi spune că aia e o fișă de familie.
Sunt poze cu ei trei.
Nu vreau să văd!
- Makiko! - Makiko!
Nu vă puteți uita. E cutia Pandorei! Dacă te uiți, devine adevărat!
Dar e adevărat!
Ești de acord cu mine, nu?
- Nu ne putem uita, nu? - Asta e...
Stai, e un copil la mijloc. Am putea fi...
Suntem frați.
- Primul frate? - Deci nu eu sunt cea mai mică?
Adică suntem cinci?
N-ar trebui să...
- Ce? - Ești bine?
- S-a rupt dintele fals. - Ce e cu tine?
E dezgustător!
Stai! Ai dinți falși, Tsunako?
Am patru în față. Nu te uita, bine?
E vina turtelor de orez prăjite.
Pe tine te-a apucat nostalgia călcâielor mamei noastre!
- Nu vorbi de călcâie. Mănânc! - Cum poți mânca acum?
Am sărit peste cină, ca să nu așteptați!
Măcar atâta pot.
Haideți, fetelor! Nu vă certați.
- Problema cu copilul. - Vorbești ca o roată care a făcut pană.
Mă ustură, bine?
- N-ai cum să nu... - Nu e amuzant!
- Are dreptate. - Da, dar vorbești ridicol!
Ai o mască?
- Ce? - O mască.
O mască?
Avem noi?
E bună și veche.
Lăsați măștile! Ce ziceți de copil?
E bună și veche. Înlocuiești doar copilul.
Ce?
Nu copilul. Filtrul.
- Filtrul! - Surioară!
Vai, tu!
Marcano atacă. A încetinit. O lovitură de dreapta!
Adunați-vă odată!
Nu e momentul să cadă dinți sau să ne uităm la un meci stupid de box.
Stupid? Boxul e un sport adevărat.
Fetelor! Nu vă pasă?
Tata are amantă!
Tata e bărbat, la urma urmei.
E prea brusc. Nu-mi pot imagina.
Azi, 70 de ani sunt ca 50, ieri.
Poate că mama l-a hrănit prea bine. Lui chiar îi strălucește pielea.
Ca să nu te trădeze, mai bine-i dai lături.
Ei bine, eu prefer tipii virili.
- Sakiko! - Ce e?
Nu mă lua cu asta!
Dar tu, Takiko? Ai acționat cam pe ascuns.
Cum pe ascuns?
Am plătit cu banii mei. De dragul mamei...
Asta mi se pare pe ascuns.
De ce nu ești directă?
- Cu cine? - Cu tata.
Doar n-o să recunoască dacă-l întreabă!
La urma urmei, e rezervat.
Sakiko! Nu ți-e milă de mama?
A făcut totul pentru el și acum o trădează la 65 de ani!
E vina tatei.
Numai asta nu credeam că va face.
E inuman!
O să-l fac pe tata s-o părăsească. Fie asta, fie se desparte de mama.
De cealaltă femeie ar trebui să se despartă.
Nu? Așa e normal.
Presupun că da.
Ăsta e „meritul” lucrurilor.
Poftim?
Ăsta e mersul lucrurilor.
Oricum, de dragul mamei...
Tu chiar crezi asta, Takiko?
Ce?
Spui că e de dragul mamei, dar pun pariu că o faci pentru tine.
- Pardon? - O faci ca să te descarci.
O slujbă plictisitoare, niciun tip la orizont...
Sigur ești frustrată.
- Cum îndrăznești? - E între soț și soție.
Nu e treaba noastră să facem scandal.
În primul rând, parțial e vina mamei dacă s-a dus să caute în altă parte.
E o gospodină bună, dar e prea strictă. Nu are sex-appeal.
- Exagerezi. - Așa sunt băieții.
- Nu le mai spune așa! - Cum să le spun?
Bărbați.
Sakiko.
- Păstrează-ți gândurile murdare... - Cine are gânduri murdare, dacă nu tu?
Porți haine simple și nu te machiezi, dar vrei un bărbat mai mult decât oricine.
Nu te folosi de alții ca să-ți vindeci disperarea.
Sakiko! Scorpie...
M-am săturat de gura ta!
Încetați amândouă!
- Hai să vorbim mâine doar noi două. - Da.
Gushiken atacă neîncetat!
Marcano e la pământ!
- L-a prins! - Cu o serie.
Croșeul de stânga l-a terminat.
În orice caz...
Mama voastră nu trebuie să afle nimic.
Așa-i?
A ieșit! Gushiken devine primul boxer japonez
care-și apără titlul de șapte ori!
Ultimul croșeu de stânga al lui Gushiken a fost grozav!
Adversarul a căzut chiar în fața colțului lui.
Stai! Nu te-ai uitat?
Ba m-am uitat.
Gushiken e cu doi ani mai mic decât mine.
Da, dar... știi ce înseamnă asta, Hide.
Cum se spune: „Marile talente se arată târziu.”
Nu mai pot să aștept.
Uite așa, da?
Hei!
Așteaptă!
Hide! Ești gata de luptă?
Stai să vezi!
Bine.
Ține și tu.
- Bine prins! - Așteaptă-mă!
E prea rapid.
Vom fi acolo să-l încurajăm!
Să închideți devreme, altfel pierdeți KO-ul.
Așa facem!
Nu face asta.
O să avem probleme.
A intrat în ochi?
- Da. - Ești bine?
Doare.
Încă puțin.
Bine.
Termină!
- Pariez că te-au cicălit. - Nu.
- Nu te-au sunat surorile tale? - Asta e altă poveste. Nu mă privește.
Nu fi cinică.
Sper să ne putem muta într-un apartament cu duș curând.
Putem, după ce câștig.
Unu-doi! Unu-doi!
Eu nu...
Nu vreau asta!
Nu vreau!
Crezi că e ceva serios?
Aventura tatălui meu.
Nu faci decât să mormăi.
Trebuia să le spăl aseară.
Problema e copilul.
Dacă n-ar fi asta...
O aventură e în regulă dacă nu rezultă un copil?
Nu asta am spus.
Vreau să spun că ar fi mai simplu.
Poate e mai bine să așteptăm
să rezolve timpul problema.
Nu e corect așa.
Iubirea e mai intensă când întâlnești pe cineva mai târziu în viață.
Uneori, lucrurile mai vechi sunt aruncate.
Odată ca niciodată, au trăit un moș și o babă.
Moșul o înșela în secret pe babă.
Din acea aventură s-a născut un fiu adorabil.
ȘCOALA DE IKEBANA A LUI TSUNAKO MITAMURA
REȘEDINȚA MITAMURA
Vin acum!
A venit deja?
Fir-ar să fie! Șterge-te înainte să ieși din cadă.
Cât costă?
Pot să plătesc eu.
- Dar o cutie mare poate fi 2.000 de yeni. - E în regulă.
Nu-ți face griji. Doar ia-o. Haide!
Ai grijă!
Lasă-mă în pace!
Dă-mi drumul!
Hai odată, fir-ar să fie!
Nu ți-a plăcut niciodată mirosul de țigări.
E un cartier liniștit, nu?
Bea niște ceai.
Văd că ți-ai pus dinți noi.
M-am dus la prima oră.
Dintre noi toate,
doar eu m-am ales cu dantura slabă a mamei.
Salariul tatei era încă mic când m-am născut,
deci poate e din cauza alimentației.
N-ai de gând să întrebi?
„Cine era tipul ăla?”
„E însurat? Când ai...”
Surioară.
„Juisezi în fața altarului soțului tău?”
„Nu ai un fiu de vârsta căsătoriei...”
Surioară!
„Ai avut tupeul să-l faci pe tata inuman! Tocmai tu?”
De ce n-o spui?
Mă faci să mă simt și mai prost cum stai acolo și taci!
De ce mă cruți? Spune-mi cum îți vine la gură!
Și Takao mă înșală. Ca soție și mamă, nu te pot ierta.
E suficient?
Makiko...
Doar pentru că eu am un secret murdar,
nu inventa și tu unul.
Nu inventez nimic.
Ai dovezi?
Spre deosebire de Takiko, eu n-am făcut cercetări.
Nu că mi-aș fi permis.
Deja simt ridurile.
- Ce nu știi nu te poate răni. - Așa spune și mama.
De aceea,
vreau să repar lucrurile înainte să afle mama.
- Să repari? Cu tata? - L-am rugat pe Takao să se ocupe de tata.
Atunci...
Da.
- Vom convinge amanta. - Cum?
Cu bani, cum altfel?
Bine.
Plătesc jumătate.
Așa facem.
Spune, ți-e foame?
Da.
Dinții arată grozav.
20.000 de yeni pe dinte.
Dentistul a zis că fratele lui mai mic e oftalmolog.
Presupun că al doilea născut e orelist.
Fii serioasă!
Ce toantă ești!
Te face să râzi, apoi ți-i smulge!
Nu e mare lucru, dar...
Și cine a plătit pentru ei?
Poftim?
El a plătit?
Makiko.
S-au mișcat.
Cum a fost posibil?
Mulțumesc pentru masă.
„Desparte-te de el. Poftim 500.000 de yeni.” Nu e prea puțin?
Sunt toate economiile mele secrete.
Dacă e nevoie, o iau de mână și o implor să se gândească la mama mea de 65 de ani.
Vorbești serios?
Mi-am pus și chiloți noi să poarte noroc.
Parcă ai fi o yakuza care dă o lovitură.
Vreau orez genmai.
Și salată. Cu multă lăptucă.
Și pește!
- Femele, cu icre. - Sigur.
Mami?
Mami.
Să te asiguri că peștele e femelă.
Și o omletă rulată.
Uite.
Melc, melc, codobelc
Scoate coarne bourești
Și te du la baltă
Și bea apă caldă
Melc, melc, codobelc
Scoate coarne bourești
Scoate coarne
Alo? Reședința Takezawa.
Sakiko!
Ce mai faci, dragă?
Foarte bine.
Vreau să-ți spun ceva.
Dar promite că ții secretul față de tata și de surorile mele.
Ce ar putea să țină secret?
Nu știu. A zis că-mi spune la apartament.
La apartament? Al lui Sakiko?
M-a pus să promit că nu vă spun vouă sau tatălui vostru.
Dar sunt puțin îngrijorată, așa că îți dau adresa.
Alo?
Asta ar trebui să fie zona.
Jumătate din apartamentele din Japonia au nume ca ăsta.
Trebuie să ai adresa corectă!
Sigur ai scris corect?
Da, sunt sigură.
Poate e greșit numărul blocului.
- Nu, ăsta e... - Ce drăguț! O camelie.
Așa-i.
Asta e o baie publică? Mai știi când ai căzut într-una din asta?
- M-am tăiat aici. - Da! Încă ai cicatricea.
Dacă nu ajungem repede, sigur o să-i spună.
- Mereu trebuie să fie altfel decât noi. - Ai dreptate.
Beau lapte.
- Frumos. Merge bine după baie. - Așa-i?
Probabil te-am mai văzut la televizor,
dar mă tem că nu pot deosebi sportivii.
Încă n-a apărut la televizor.
Nu încă.
Chiar așa?
Nu doare să încasezi pumni?
Ba da, în unele locuri.
Dacă ești lovit în ficat...
Ficat?
„Kanzo” în japoneză.
Ficatul.
Dar, dacă ești lovit într-un loc sensibil, adormi pe loc.
Serios? Credeam că nu e voie să lovești sub centură.
Poftim?
Mamă! Se referă la bărbie!
- Bărbia? - Da, bărbia.
Vai, mie...
Aș fi așteptat să devină campion,
dar voiam să știi înainte, mamă.
Dle Jinnai! Ați uitat găleata de gunoi afară!
Nu acum. Suntem în mijlocul unei conversații importante.
Cui îi pasă de găleata de gunoi?
TREBUIE SĂ CÂȘTIGI! DISCIPLINA E ESENȚIALĂ!
Dle Jinnai!
Vin acum!
APARTAMENTE ASAHISO
- Sigur e greșită adresa. - Cred că ăsta e apartamentul.
- Uite! - Ai dreptate.
Surioară?
Ce faceți aici?
Unde e mama?
E aici.
Ce?
I-ai spus?
Facem tot posibilul să evităm...
Calmați-vă! Nu i-aș spune aia niciodată.
I-am spus
doar de iubitul meu.
- Iubitul tău? - Iubit?
Boxerul leneș cu care locuiesc.
- Adică așa? - Da.
Asta nu e o profesie.
De ce nu jucător de baseball sau de golf? Orice, în afară de boxer.
Stai. Chestia aia de la televizor aseară. De aceea?
Ce a spus mama?
A fost surprinsă.
Normal!
„Câștigă destul? Cum o să vă descurcați?” Dacă va fi rănit? Vă căsătoriți?”
Sigur are multe întrebări.
Dar știți cum e mama. Cu el de față, e...
Să n-o faci să sufere prea tare.
Nu e momentul potrivit.
Dacă o îngrijorezi acum, suferința va fi dublă!
Serios? Eu cred că sunt o fiică bună.
Sakiko, tu...
Voiam să-i găsesc alt motiv de îngrijorare.
Așa, dacă află de tata,
nu-i va sta gândul doar la aia.
Mergeți acasă.
I-am zis mamei că vreau să afle prima. Dacă sunteți aici, nu mai e special.
Cum poți spune asta?
Duceți-vă acasă!
Hai!
- Măcar un ceai. - Am găsit greu locul ăsta.
- Plecați odată! - Doar un ceai.
Pa! Să ajungeți acasă cu bine!
O ceașcă de ceai!
- N-are rost. - Da.
Ai lovit tare. Sunt impresionată.
Râde.
Da.
Unu.
Doi.
Trei.
Patru.
Cinci.
Șase.
Șapte.
Opt.
Noapte bună!
Nouă.
Zece.
Unsprezece.
Doisprezece.
Treisprezece.
Paisprezece.
Cincisprezece.
Șaisprezece.
Șaptesprezece.
Optsprezece.
Nouăsprezece!
- Douăzeci. - Hei!
Ce crezi că faci?
M-ai nimerit!
- Direct în ficat! - Becurile!
Stai jos!
Ascultă aici.
„Trebuie să mă abțin până câștig titlul.”
„Dacă am o fată, mă înmoi. Toată lumea va observa.”
Cine a spus asta?
Eu.
- Eu am spus. - Așa-i? Sunt cuvintele tale.
Atunci...
Să începem cu începutul.
Hai să devii campion.
Corect.
Bine. Noapte bună!
Hei!
Schimbă-te înainte să te culci.
Știu.
Ce doare!
Sunt Takao Satomi.
Ați ajutat-o pe cumnata mea.
- A fost o plăcere. - Vă mulțumește.
Necăsătorit?
- Poftim? - Îmi dau seama după gulerul necălcat.
Vai...
Am auzit că ați fost foarte amabil cu cumnata mea.
M-am gândit că v-ați îndrăgostit.
- Scuze. - Cafea, vă rog.
Desigur.
Și m-am gândit să întreb.
Care dintre noi e detectivul?
În orice caz...
Apropo de socrul meu.
N-am putea spune că totul a fost o greșeală?
Că nu s-a întâmplat nimic, adică?
În definitiv, pozele sunt neclare.
Vom spune că l-ați confundat.
Nu pot face asta.
De ce?
Mi-aș pune la îndoială profesia.
Are cineva de câștigat dacă se află adevărul?
- E ca și cum ai lua o bătrână care... - Scuze.
A urcat 100 de trepte cu soțul ei, ca să fie împinsă la treapta 98.
Au avut plângeri, dar aceste femei își respectau tatăl.
Acum trebuie să-l privească cu dezgust total.
De ce?
Doar nu e hoț.
Femeile văd aventurile bărbaților ca pe un jaf.
Ambele sunt fapte reprobabile.
Takao! De ce ești cu dl Katsumata?
Dar tu? Cum ne-ai găsit?
Am sunat la biroul dlui Katsumata și mi-au spus unde e.
- Pot să mă așez? - Da.
Tocmai îi ceream o favoare.
Nu e foarte vorbăreț, dar e sincer, așa că dă-i de lucru, dacă poți.
- Au sosit lucrurile de care am vorbit? - Da.
Aia e o fișă de familie!
Băiatul...
Nu e al tatei.
Are opt ani.
Tatăl lui e Minoru Takamizawa.
Dacă știai asta, de ce n-ai spus?
Oi fi rudă prin alianță, dar eu și ea suntem o familie.
Păi, nu aveam acordul clientei mele.
Înțeleg. Ai avut dreptate în privința lui.
Deci suntem patru surori, până la urmă.
Cred că ar trebui să discutăm, dar să nu ne audă femeile.
Presimțeam că va veni ziua asta.
N-ar putea fi ceva de genul fum fără foc?
Fum fără foc nu se poate.
O putem ascunde.
E în regulă. Las-o așa.
Domnule.
Ce vreți să faceți?
Nu pot face nimic.
Așa mi-am așternut patul.
Atunci niște scuze?
Nu.
Fără scuze?
Scuzele nu sunt suficiente.
Vai, furie fără margini!
Pe cine să mă răzbun acum, că iubirea mea e-n brațele alteia?
Sau corpul meu prund ar trebui să se facă
Aici, pe fundul râului?
În timp ce mă apropii
De marginea apei
Chipul ce mi se reflectă
În suprafața neclintită
A devenit
Acela al unui șarpe mare
Ce supă din fructe de mare grozavă face mama ta!
Și ouăle sunt bune.
Da.
Cum a fost la bunraku?
N-am mai văzut până acum, dar a fost foarte interesant.
Da, a fost grozav.
Arta japoneză e cea mai bună.
Când s-a despicat fața păpușii ăleia...
Da, a fost demențial. „Vai, gelozie!”
Înfricoșător.
Exact ca Takiko.
- De ce eu? - Ziceam și eu.
Dă-mi sosul de soia.
- De ce să mi se despice fața? - Poftim!
Exact așa.
O să am coșmaruri.
- Sosul de soia! - Ia-l pe ăsta.
Ia scoica asta, tată. Arată mai gustos.
Nu e prea tare? Poate cu dinții lui?
Da! Deunăzi, Tsunako și-a rupt dintele fals cu turte din orez.
Ai grijă!
Ce bine am râs!
- „Mi s-a rupt dintele fals.” - Ești îngrozitor.
Dar l-a reparat a doua zi.
Avea planuri importante, poate?
Înfricoșător, nu?
Stai... N-ar trebui s-o zic de față cu Takao,
dar Makiko e cea mai înfiorătoare din familie.
Ce e așa înfricoșător la ea?
O agită luptele cu câini sau cu săbii la TV.
Dacă ai ști, Takao...
Ce?
Ai grijă, că te înjunghie în spate.
Haide! Suntem împreună de aproape 20 de ani.
- Poftiți. - Mulțumesc.
Nu atât cât părinții voștri,
dar cred că știu de acum cum gândește soția mea. Nu?
Vai, mie! Ai grijă ce spui, Takao.
Altfel, drept în spate!
„M-a înjunghiat!”
De fapt, dacă aș face-o, te-aș înjunghia din față.
Din spate o fac lașii.
- Și eu zic că Makiko e mai înfiorătoare. - Așa-i?
Când mâncăm sushi împreună, ia mereu prima ce e mai bun.
Așa e! Sare direct la ce e mai scump!
Ce urât că spui asta!
„În ciuda vocii blânde, cucul se hrănește cu șopârle.”
Gata cu șopârlele când mănânc creveți!
- Ține-l tu. - Oricum, ea mănâncă cel mai bine.
Mie îmi rămâne mereu caracatița sau calmarul.
Ei, lasă. De fapt, fiecare mănâncă ce vrea.
Așa spui tu, mamă. Tu întotdeauna mănânci ou sau țipar.
- Așa e. - Serios?
„Serios?”
Femeile astea sunt de pomină, așa-i?
Chiar sunt.
- Nu vrei crevetele? - Nu, mersi.
Mănâncă-l tu.
Și voi aveți fusuma rupte în casă, nu?
Desigur. Doar suntem oameni.
Nu?
- Uite, un aligator. - Un aligator?
Termină!
Subtitrarea: Mircea Pricăjan