ТОКІЙСЬКА МІСЬКА БІБЛІОТЕКА
СІЧЕНЬ 1979 РОКУ
Доброго ранку.
Ви, як завжди, рано, Такезава-сан.
Алло, сестро? Це я.
Такіко!
Нормально.
Слухай.
Треба поговорити.
Ні, про дещо важливе.
Що ти кажеш?
Шлюб — це важливо. Згадай, скільки тобі років.
Сакі-чян?
Такіко.
Жінці після 30-ти одній важко.
- Тобі час... - Я ж сказала, не про це.
Про що тоді? Кажи.
Ранувато сваритися з сестрою — тільки день почався.
Алло?
- Що? - От зберемося вчотирьох.
- Потрібні гроші на підручник. - Тоді й скажу.
- Який? - Advanced Stories for Reproduction.
Я погано знаю англійську. Скажи японською.
ТАТО
Я думала, ти його вже купив.
Я купив Elementary Stories for Reproduction.
Японською!
Чого ж ти вчора не сказав?
Він тобі сильно потрібен?
Так, сильно.
Принесеш чек, добре?
Ага.
На.
А де «ми пішли»?
- Ми пішли! - І Йоко, ця спідниця надто коротка!
У мене довшої нема.
Вибач. То що?
Так, ми сестри, але могла б хоча б сказати «заче»...
Я сказала «вибач», ні?
Неввічливо казати «то що».
Ти подзвонила у незручний час.
Ми сьогодні прийдемо до тебе. Тоді й поговоримо.
Я подзвоню Цунако і Сакіко.
А. Я поїм в кафе, нічого не готуй.
Нащо ж ти будеш...
Ну і сестричка ж у мене.
Кидала б вона ту бібліотеку.
Що поганого в держслужбі? Це краще, ніж займатися продажами.
Ця робота невічна. Їй вже пора...
Стати довічною домогосподаркою?
Так, це найстабільніша робота на світі.
Не кажи так.
Цунако теж прийде?
Усе так раптово — хто його знає.
У тебе зустріч?
Ти сьогодні йдеш до батьків?
Мама хоче забрати свій таємний депозит.
Він записаний на нашу адресу.
Чому не на їхню?
Вона боїться, що тато розслабиться, як дізнається.
Він ще не може піти на пенсію.
Чоловіки навіть у старості пахають.
А жінки, по-твоєму, ні?
Передай старому привіт.
Тільки йому?
Я не в казці про Момотаро, щоб казати «старий і стара».
- Гарного дня! - Ага.
АСУРА
Я вдома.
З поверненням. Майстер вже працює.
- Справді? - Так.
Дві години робили мені зачіску!
Вони більше рухали язиками, ніж руками.
Ваші композиції завжди прекрасні, але сьогодні — особливо.
Як би це сказати?
В цих квітах є щось звабливе.
Та ні.
Вчитель завжди казав, що мої композиції
надто правильні й нецікаві.
Це неправда.
Навпаки — я бачу жінку з розстебнутим кімоно.
Ти теж, любий?
Ну, я не розбираюсь у квітах.
Чудова робота.
Дім Масукава.
А, рада вас чути.
Майстер?
Завтра. О першій.
Одну хвилинку.
Майстре, вам дзвонять. Ваша сестра.
Іду!
- Я ж сказала... - До завтра.
Річ не в шлюбі.
А в чому?
Розповім при зустрічі.
У мене є життя. Ти не можеш просто подзвонити і...
Ваша зарплата.
О котрій?
Ти навіть не питаєш, чи можу я, просто кажеш бути о восьмій.
Ти егоїстка, Такіко.
Не приходь тоді, я тебе не змушую.
Але я тебе запросила.
- Добрий день! - Це важливо, але ми й втрьох розберемося.
Потім не ображайся.
- Ласкаво просимо. - Ласкаво просимо.
Прошу за мною.
Будь ласка, не дзвони мені на роботу.
Я сьогодні працюю до дев'ятої.
Скажи, що твоя мама захворіла.
Я минулого тижня це казала.
Вибачте.
Добрий день.
Є успіхи?
Незначні.
Усе пройшло добре?
Так. Неідеально, але...
Он як?
Вас це не засмутить?
Засмутить.
Звісно засмутить.
Але я не можу просто заплющити очі.
Вибачте, що так довго.
На мій рахунок.
Добре.
Перепрошую.
Що? Я замовляв американо.
Американо...
Надто міцна.
Чорт!
Перепрошую.
Перепрошую!
ЯБЛУКА «ФУДЗІ»
- Перепрошую. - О, вітаю.
- Можна... - Яблука?
- Чотири, будь ласка. - Добре. Дякую.
Давним-давно жили собі старий і стара.
Старий збирав хмиз у горах,
а стара прала білизну в річці.
Пере вона, пере, як бачить — пливе здоровезний персик.
Хлюп-хлюп, хлюп-хлюп.
КОТАРО ТАКЕЗАВА
Макіко прийшла!
Що смішного?
- Ви... - Що?
Старий рубає гілки,
а стара пре білизну.
А що тут такого?
Треба було купити персик.
Зараз же не сезон.
Диви, мамо, ці яблука — твої тезки.
- Що? - Дивись.
Ух ти! «Фудзі»?
Дякую.
Та необов'язково приходити до батьків з дорогими подарунками.
До того ж ми їх самі не з'їмо.
Я допоможу.
Тату. З'їж яблуко.
Не хочу. Мені вже треба йти.
- Він сьогодні працює? - Так.
Закривається у своєму офісі.
Закрита людина.
Усе.
Стоп, то твоя білизна?
Він раніше нічого не підіймав.
«Гей! Твоя білизна впала!»
Він навіть віконниці тепер сам розчиняє.
- Серйозно? - Ага.
Мабуть, готується до зустрічі з Усевишнім.
Байдуже. Він має відплатити за завдані тобі муки.
Скупість
і постійне бурчання важко назвати муками.
То, виходить, ти щаслива жінка.
Отже, що робитимемо?
Банк хотів би продовжити депозит.
Авжеж.
До речі, Такіко нічого тобі не казала?
Ні. Щось сталося?
Вона хоче з нами поговорити.
Може, у неї нарешті хтось з'явився?
Я теж так подумала, але ні.
Чуєш? Продавець тофу приїхав.
У нас ще вчорашній лишився.
А, добре.
Ой, зачекай!
Я дам тобі чисте пальто. Не це — коричневе!
Не треба.
Ти рано.
Як дізнався, що ти тут, прилетів як куля.
Ти приносиш удачу.
Просто мою зустріч скасували.
У Такао немає сестер. Він радіє, коли ми збираємося разом.
- Що ти робиш? - Опа.
Сьогодні Кагамі біракі?
Ні, він,
11-го, здається.
Він повторює те, що було в його дитинстві.
Вони всі повторюють.
Коли мій чоловік був живий,
то не дозволяв прикрашати оселю на Новий рік і шити в цей період.
Я його питала: «Ти що, аристократ?» Як же це бісило!
Бач, а тепер ти ностальгуєш.
Найсмачніше буде посмажити їх у фритюрі й посипати сіллю.
Він так і хоче.
Тоді я допоможу.
Вибачте, спізнилась.
Я...
- Сама покликала і сама спізнилась. - І не кажи.
А це важко.
О, це що, рисові коржі?
Гей, вони вам щось нагадують? Подивіться на тріщини.
Мамині п'яти!
Точно! Я тільки хотіла сказати!
Оці лінії.
- Має затріщати. - Наче готово.
Досі пам'ятаю той звук, коли мама знімала шкарпетки табі.
Перед сном, так?
У темряві. Біля наших матраців.
Вони терлися об її потріскані п'яти і видавали ні на що не схожий скрип.
Чому в неї були такі п'яти? Проблеми зі шкірою?
У неї було важке життя. Вона навіть голодувала.
У повоєнні часи бракувало їжі.
Вона віддавала все нам і татові. А сама їла один лиш рис.
І в неї тріскалися руки від стояння на кухні.
Пам'ятаєш, вона прикладала якусь чорну мазь?
Так, точно.
Розігрівала її на жаровні і втирала в шкіру.
Вона шипіла і дуже смерділа. А диму скільки було!
Пам'ятаю.
Я б так не змогла.
Обпалиш язика!
О, може, це Сакіко?
Я відкрию.
- Ти егоїстка, Такіко! - Тепер усі в зборі.
Нащо ти її запросила?
- Якби не запросила, образилася б. - У мене, на відміну від вас, важка робота.
Спершу помий руки!
Я вже казала, що в тата апендицит, що в мами радикуліт.
Завтра скажу, що ви потрапили в ДТП.
- Небезпечна жінка. - Ага.
Не правда, не щотижня. Не перебільшуй.
Начальник мене кличе. Не відмовлятися ж.
Він сказав, йому набридло пасти задніх,
тож я купила йому оці штуки. І що? Вони просто лежать.
Збирають пил.
Я їх беру, коли ти не бачиш.
У нас такі самі є. Масакі залишив. Не знаю, що з ними робити...
Для цього і цього.
- А ще для підтягування. - Тато...
Він з кимось бачиться.
Жінкою?
Ну не з чоловіком же.
Ну, може, з давнім другом чи ще кимось.
Не будь наївною.
Ти впевнена?
Я розумію, інші чоловіки, але наш тато?
Він же нічого не вміє, навіть сорочку в універмазі сам купити не може.
Звідки в нього жінка?
По жінку в універмаг ходити не треба.
Ага.
У твого тата коханка...
Сміється, ніби сам не такий.
Що ти маєш на увазі?
Не виправдовуйся,
якщо не зробив нічого поганого.
Не зривайся на мені, добре?
Татові вже 70. Це смішно.
До того ж де б він узяв на неї гроші?
Він працює щовівторка і четверга.
І то — з милості своїх старих підлеглих. Він директор лише на словах.
Кого така закрита людина могла знайти?
Закрита?
Це жарт. Бо він закривається в офісі.
Закрита людина, що закривається в офісі.
Кумедія.
Я сама їх бачила.
Рівно місяць тому.
Коли їздила до друга, що живе неподалік Сензокуіке.
Вони втрьох поверталися з парку розваг.
«Втрьох»?
«Тату, швидше!»
То, мабуть, був не він.
Я найняла людину.
Детектива?
Її звати Томоко Цучия. Їй 40 років.
Хлопчик у другому класі.
Тато знімає там квартиру. І так, щовівторка і четверга він з ними.
Він не ходить на роботу?
Він просто відмічається там.
Він і справді закритий. Вже десять років бреше мамі.
А де докази?
Що? Довідка про сімейний стан?
Фото, на якому вони разом.
Я не хочу дивитися!
- Макіко! - Макіко!
Не можна! Це скринька Пандори! Як подивимось, це стане правдою.
Це і так правда.
Ти згоден зі мною?
- Не треба дивитися, так? - Ну, я...
Стій, у них же дитина. Що як вона...
Наш брат.
- Перший брат? - Я тепер не наймолодша?
То нас тепер п'ятеро?
Краще не...
- Що? - Що таке?
Коронка випала.
Нащо ти показуєш?
Фу!
Стоп, Цунако, у тебе стоять коронки?
На чотирьох передніх зубах. Не дивіться.
Не треба було готувати коржі.
Що? Якби не вони, ти б не згадала про мамині п'яти!
- Давайте про щось інше, я їм. - Як ти можеш зараз їсти?
Я пропустила вечерю, щоб встигнути до вас.
Дай мені поїсти.
Тільки не сваріться.
Отзе, пло дитину.
У тебе наче вода в роті.
Повітля щипає.
- Як тут будеш... - Це не смішно.
- Отоз. - Я зараз лусну зі сміху!
У тебе є маска?
- Що? - Маска.
Маска?
Не знаю, чи є нова.
Можна і стару.
Кому впала якась маска? Я вам про дитину кажу!
Стала підійде. Плосто поміняй дитину.
Що?
Не дитину, марлю.
- Марлю! - Сестро!
Ну ти даєш!
Маркано йде в атаку. Сповільнюється. Лівий хук!
Зберіться.
Зараз не час втрачати зуби і дивитися дурний бокс.
Дурний? Це спорт.
Агов! Що з вами? Вам що, байдуже?
У тата коханка!
Ну, він все ж таки чоловік.
Усе так раптово, мені досі не віриться.
Зараз чоловіки в 70 виглядають на 50.
Мабуть, мама добре його годувала. У нього хороший тон шкіри.
Отже, щоб не зраджували, треба їм помиї давати.
Я люблю спортивних чоловіків.
- Сакіко! - Що?
Не щокай!
Якщо чесно, Такіко, ти підступно вчинила.
Підступно?
Заради мами я за свій кошт найняла...
Оце й підступно.
Чому просто не спитала?
- Кого? - Тата.
Не думаю, що він би зізнався.
Він усе-таки закритий.
Сакіко, невже тобі не шкода маму?
Вона йому все життя присвятила. І що отримала? Зраду в свої 65.
Це не її провина.
Я від нього такого не очікувала.
Я йому не пробачу!
Я його змушу або кинути її, або забути про маму.
Він має кинути коханку.
Так? Я правильно кажу?
Так, мабуть.
Се єдине павильне лішення.
Що?
Це єдине правильне рішення!
Хай там як, заради мами...
Ти в цьому впевнена?
Га?
Ти впевнена, що робиш це заради мами, а не себе?
- Що? - Ти просто виплескуєш гнів.
Нудна робота, хлопця нема...
Певна, ти вся кипиш всередині.
Як ти смієш?
Це їхня справа.
Нічого нам лізти в їхні стосунки.
До того ж в тому, що він пішов наліво, є частка маминої провини.
Вона хороша хазяйка, але надто правильна. Їй бракує сексапільності.
- Це вже занадто. - Ну, чоловіки такі.
- Не називай їх так! - А як їх називати?
Самці.
Сакіко.
Одні непристойні думки.
Що? Це в мене непристойні думки?
Ти не фарбуєшся і одягаєшся в чорне, але жадаєш чоловіка більше за всіх нас.
Не виливай свій відчай на інших.
Сакіко! Я тебе...
Думаєш, у мене залізні нерви?
Перестаньте! Обидві!
- Давай поговоримо завтра. - Ага.
Гусікен не спиняється!
Маркано відступає!
Хай там що,
а ваша мама не має дізнатися.
Ясно?
Гусікен — перший японець,
що всьоме захистив свій титул!
Ти бачив лівий хук Гусікена? То було щось!
І його противник здався, помахавши рефері.
Ти що, не дивився?
Дивився.
Він на два роки молодший за мене.
Так, але... Знаєш, як кажуть.
Твій час ще просто не настав.
Я більше не можу чекати.
Отак?
Гей.
Зачекай!
О, Хіде! Готовий до бою?
Завжди готовий!
Лови!
Ти теж.
- Молодець! - Зачекай!
Не чує.
Ми прийдемо його підтримати!
Краще зачиніться раніше, а то пропустите нокаут.
Окей.
Не кидай.
Нам потім влетить.
- Ай! - Потрапила в очі?
- Так. - Боляче?
Трохи.
Потерпи.
Усе.
Ай, обережно!
- Чіплялися до тебе? - Га? Ні.
Ти не бачилася з сестрами?
Розмова була про інше. Не про мене.
Не засмучуйся.
Скоріш би вже переїхати в квартиру з душем.
Переїдемо, коли я виграю.
Не хочу.
Я більше так не хочу!
Не хочу!
Гадаєш, усе серйозно?
У тата з нею.
Ти тільки фиркати можеш.
Треба було одразу помити.
Проблема в дитині.
Якби ж її не було...
Якби не було дитини, питання до тата відпали б?
Я цього не казав.
Просто було б простіше.
Думаю, краще зачекати.
Час усе розставить на свої місця.
Час несправедливий.
Нові люди викликають у нас сильніші почуття.
А старі відходять на другий план.
Колись давним-давно жили собі старий і стара.
Старий потайки зраджував стару.
І в цій зраді народився чудовий хлопчик.
ШКОЛА ІКЕБАНИ ЦУНАКО МІТАМУРИ
Іду!
Так швидко?
Боже, витрись, перш ніж вилазити з ванни!
Скільки?
Я сама можу заплатити.
- Ні, одна порція коштує понад 2000 єн. - Не треба.
Не відхрещуйся, просто візьми. На.
Обережно!
Відчепись!
Відпусти!
Ходімо.
Я знаю, ти не любиш запах сигарет.
У вас тихий район.
Випий чаю.
Бачу, ти вже полагодила зуби.
Зранку поставила тимчасові.
Пощастило ж вам.
Тільки мені дісталися мамині зуби.
Коли я народилася, тато погано заробляв.
Мабуть, я недоотримала вітамінів.
Чому ти не питаєш?
«Хто він?»
«Він одружений? Як давно ви...»
Сестро.
«Тобі не соромно перед покійним чоловіком?»
«Який приклад ти подаєш сину...»
Сестро!
«Сказала, що не пробачиш тату, а сама!»
Чому ти цього не кажеш?
Від твого мовчання мені тільки гірше.
Скажи щось! Вилай мене!
Такао теж мене зраджує.
Як дружина і мати я не можу тобі пробачити.
Задоволена?
Макіко...
Я розумію, ти хочеш мене втішити,
але ж нащо вигадувати таке?
Я не вигадую.
У тебе є докази?
На відміну від Такіко, я не люблю дошукуватися.
До того ж це дорого.
У нас будуть зморшки.
- Менше знаєш, краще спиш. - Мама теж так каже.
Тому я і хочу
все залагодити, поки вона не дізналась.
Залагодити? Татів роман?
Я попросила Такао нам допомогти.
Тобто...
- Ми переконаємо коханку кинути його. - Як?
Грошима, як ще?
Гаразд.
Я дам половину.
Домовились.
Слухай,
ти голодна?
Дуже.
Гарні зуби.
Сорок тисяч за два.
Стоматолог сказав, що його середній брат — окуліст.
А молодший, значить, — ЛОР.
От дурна.
Що?
Він тебе смішить, а потім — бах! — і вже вирвав.
Вибач, що так мало.
Хто за них заплатив?
Що?
Він?
Макіко.
Усе перекошено.
Як так?
Дякую за їжу.
А не зухвало просити кинути його всього за 500 тисяч єн?
Це всі мої заощадження.
Як треба, стану на коліна і благатиму її подумати
про мою 65-річну матір.
Справді?
Так. Я одягнула нові трусики на удачу.
Говориш, як якудза перед набігом.
Я хочу рис.
І салат. З пекінською капустою.
І мойву!
- Тільки з ікрою. - Добре.
Мамо?
Мамо.
Обов'язково з ікрою, добре?
І яєчний рулет.
Дивись.
Равлику, равлику
Вийди з мушельки
Де, скажи мені
Голівоньку ховаєш ти?
Вистав ріжки
Розплющ вічка
Голівоньку здійми
Алло. Дім Такезава.
А, Сакіко!
Усе добре, рідна?
Так.
Я хочу тобі дещо сказати.
Але пообіцяй, що тато і сестри нічого не дізнаються.
Що за секретність?
Не знаю. Сказала, розкаже в квартирі.
В квартирі? Сакіко?
Я пообіцяла нічого вам не казати.
Але я трохи хвилююся. Я дам тобі її адресу, добре?
Алло?
Вона має бути десь тут.
Пів домів у Японії мають таку назву.
Треба було спитати точну адресу.
Ти все правильно записала?
Ну аякже.
Може, ми помилилися кварталом?
- Та ні, все... - О, дивись, яка камелія.
Ага.
Це що, лазня?
Пам'ятаєш, ти впала в одній з них?
- Порізала губу. - Так. У тебе досі шрам.
Якщо не поквапимось, вона все розбазікає.
- Вона завжди робить все по-своєму. - Це правда.
О, вони п'ють молоко.
- Супер. Те що треба після ванни. - Так.
Я, напевно, бачила тебе по телевізору,
та для мене всі спортсмени на одне лице.
Його ще не показували.
Поки.
А, зрозуміла.
Тобі, мабуть, боляче, коли тебе б'ють?
Залежить від того, куди б'ють.
Якщо в liver, то боляче.
«Liver»?
Печінку.
А, печінку.
А якщо в chin, то навіть приємно, починає на сон хилити.
Справді? А я думала, туди бити заборонено.
Га?
Мамо! Chin — англійською підборіддя.
- Підборіддя? - Так.
Божечку.
Я хотіла дочекатися, коли він стане чемпіоном,
та вирішила сказати зараз.
Джиннай-сан! Ви залишили сміття надворі!
Не зараз. У нас тут важлива розмова.
Кому яке діло до якогось сміття?
Джиннай-сан!
Іду!
Мабуть, в адресі помилка.
Здається, це він.
- Дивись! - Так.
- О! - Якого...
Що ви тут робите?
Де мама?
Тут.
Ти їй розповіла?
Ми домовлялись тримати все...
Заспокойтесь! Нащо б я це робила?
Я розповіла лише
про свого хлопця.
- Хлопця? - Хлопця?
Ледаря-боксера, з яким живу.
- Типу, він махає кулаками? - Ага.
Чому ти вибрала його?
Чому не бейсболіста чи гольфіста? Та будь-кого, але не боксера.
Так ось чому ти дивилася телевізор вчора?
Що мама сказала?
Вона здивувалась.
Ще б пак!
«Яке в нього майбутнє? Як ви житимете?»
«Що як його скалічать? Ви що, хочете одружитись?»
Вона багато всього хотіла спитати,
але перед ним не могла, тому просто зробила таке обличчя.
Прояви повагу до батьків.
Зараз не найкращий час.
Не додавай їй клопоту. Не будь егоїсткою.
Егоїсткою? Я не егоїстка.
Сакіко, ти...
Я хотіла відволікти її чимось.
Щоб, якщо дізнається про тата,
мала на що перемкнути думки.
Ідіть додому.
Я тільки мамі хотіла розповісти.
Ви своєю присутністю все псуєте.
Як ти можеш...
Ідіть!
- Хоча б чаєм пригости. - Ми довго тебе шукали.
- Ідіть уже. - Хоча б одну чашечку.
Усе, бувайте! Гарної дороги!
Одну чашечку!
- Марно. - Так.
- Ого. - У вас сильний удар.
Вона сміється.
Ага.
Добраніч.
Гей!
Що ти робиш?
Хороший удар!
- Прямо в liver! - Світло!
Сядь!
Що з тобою?
«Я утримуватимусь, поки не здобуду титул».
«Якщо заведу дівчину, розм'якну, і всі помітять».
Чиї це слова?
Мої.
- Мої. - Ти сам їх сказав.
Тож...
Усьому свій час.
Спершу стань чемпіоном.
Добре.
Добраніч.
Ай!
Гей.
Хіде, переодягнися, перш ніж лягати.
Переодягнуся.
Ай, болить!
Я Такао. Я вам дзвонив.
Дякую, що допомагаєте своячці.
Нема за що.
Ви холостий?
- Га? - У вас непрасований комір.
Що ж...
Я чув, ви з моєю своячкою в добрих стосунках.
Подумав, може, ви закохалися в неї.
- Перепрошую. - Каву.
Добре.
От і прийшов вияснити.
І хто детектив тепер?
Отже,
про мого тестя.
Чи можна списати все на помилку?
Ніби нічого не було?
На щастя чи на жаль, фото розмиті.
Скажете, що щось наплутали.
Я не можу.
Чому?
Ну, бо я підірву довіру до професії.
Кому від знання правди стане краще?
Це як взяти стару, яка...
Перепрошую.
Стару, яка майже піднялася з чоловіком на 100-ту сходинку,
і скинути її з 98-ї.
Які б в нього не були вади, його доньки завжди його поважали.
А тепер вони дивитимуться на нього з відразою.
Чому це?
Він же не крадій.
Жінки прирівнюють зраду до крадіжки.
Бо вони однаково ганебні.
О!
Такао. Ти знайомий з Кацумата-саном?
Уже — так. Як ти нас знайшла?
Я подзвонила в його офіс, і мені сказали, де він.
- Можна? - Авжеж.
Я якраз просив його про послугу.
Він не дуже балакучий,
але чесний, тож можеш йому довіряти.
Ви дістали, що я просила?
Так, дістав.
Це довідка про сімейний стан.
Боже...
Хлопчик не від тата.
Йому вісім років.
Його батько — Мінору Такамізава.
Чого ж ви мені не сказали, якщо знали?
Хоч я і зять, ми як рідня.
Бо без дозволу клієнта я не мав права.
Зрозумів.
Ти мала рацію.
Отже, нас четверо все-таки.
Поки немає жінок, я хотів би з вами поговорити.
Я знав, що цей день настане.
Сподіваюся, це все просто дим без вогню?
Дарма сподіваєшся.
Я можу все приховати.
Не треба. Хай буде.
Тату.
Що ви робитимете?
Нічого вже не зробиш.
Я сам винний.
Ви ж вибачитесь?
Ні.
Не вибачитесь?
Вибачення буде недостатньо.
О лють моя!
Кому помститись маю я За те, що чоловікові наставили рога?
Чи, може, буде краще мені
Стати мулом на дні ріки?
Зупинившись
Біля води
Своє відображення бачу
На гладі її
Воно має вигляд
Великої змії
Тільки у свекрухи такий смачний суп.
Яйця просто неймовірні.
Так.
Як бунраку?
Я вперше на нього ходила. Було досить цікаво.
Було чудесно!
Я обожнюю японський театр.
Коли у ляльки розкрилося обличчя...
Так, жах. «О ревнощі!»
Вона була моторошна.
Як Такіко.
- Чому? - Просто.
Подай соєвий соус.
- Ми що, чимось схожі? - Ось!
Оцим обличчям.
- Воно мені снитиметься. - Соєвий соус!
Тримай.
Тато, скуштуй серцевидку. Тобі сподобається. На.
Може, не треба? Вона жорстка. Зуби!
Точно! У Цунако недавно випала коронка через рисові коржі.
Мовчи!
Ото сміху було!
«Коронка випала».
Не знущайся.
Вона наступного ж дня поставила її назад.
Мабуть, спішила перед важливою зустріччю.
Страшна жінка.
А! Даруйте, що кажу це перед Такао,
але Макіко — найстрашніша в нашій сім'ї.
Що в ній такого страшного?
Вона всього боїться, дивиться ТБ отак...
Ти просто її не знаєш, Такао.
Що?
Вона може тобі ножа в спину всадити.
Ага. Ми разом вже майже 20 років.
- Тримай. - Дякую.
Може, не так добре, як її батьки, та я знаю, що у моєї дружини в голові.
- Так? - Не будь таким упевненим, Такао.
Бо як всадить!
«Мені кінець!»
- Я б цілилася в серце. - Що?
Бити в спину підло.
- Я теж думаю, що Макіко найстрашніша. - І я.
Коли ми їмо суші,
вона забирає усе найкраще собі: лосося, ікру, тунця.
Так! Її цікавлять лише дорогі шматки.
Не намовляйте на мене.
«Ніжний голос ящірку спинив — зозуля закувала».
Не кажи про ящірок, коли я тут креветки їм!
- Ось, забирай. Я вже не хочу. - Вона завжди їсть усе найкраще.
А мені восьминіг з кальмаром дістається.
Ви так кажете, але насправді їсте те, що хочете.
Мамо, ти сама така ж — постійно з'їдаєш наші яйця і вугра.
- Точно. - Справді? Я не помічала.
«Справді? Я не по...»
Жінки — це щось, правда?
Справжнісінька.
- Хочеш креветку? - Ні, дякую.
- З'їж сама. - О!
Ви теж іноді дірявите двері?
Авжеж. Всі ми люди.
Так?
- Дивися, крокодил. - Крокодил?
Ну годі!
Переклад субтитрів: Дмитро Білоус